Справа № 314/3197/25
Провадження № 2/314/1679/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Кононенка І.О.,

секретар Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу № 314/3197/25 за позовом Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг постачання теплової енергії,

встановив:

Позивач ОВУЖКГ через свого представника адвоката Ведмедовську Г.О. звернулось до Вільнянського районного суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення заборгованості за надання послуг постачання теплової енергії. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивачем надаються відповідачу послуги з постачання теплової енергії. У зв`язку із чим, було відкрито на ім`я відповідача особовий рахунок № НОМЕР_1 . Позивач наголошує, що 31.10.2005 між сторонами було укладено договір про надання населенню послуг з теплопостачання, який діє дотепер. Позивач безперервно надавав відповідачу послуги з теплопостачання. Останній добре обізнаний про терміни та розміри оплати за отримані послуги з постачання теплової енергії проте, виконувати свої зобов`язання не бажає. Згідно оборотної відомості по особовому рахунку № НОМЕР_2 за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 82508,86 грн.

Відтак, відповідач упродовж певного періоду споживав послуги, не сплачував за них, утворилась заборгованість, яка досі не погашена. Позивачем направлялась претензія, яка залишена поза увагою ОСОБА_1 . Позивач із посиланням на ст. 257 ЦК України, щодо загальних строків позовної давності, зазначає, що враховуючи Постанову КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», із введенням на території України воєнного стану позивам було заборонено стягувати заборгованість зі споживачів. Позивач стверджує, що можливість звернення до суду за захистом своїх прав виникла лише після 29.12.2023, у зв`язку із прийняттям Постанови КМУ від 29.12.2023 № 1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг».

Просить стягнути із ОСОБА_1 суму заборгованості за послуги із постачання теплової енергії у розмірі 82508,86 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою суду від 13.08.2025 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило.

Відповідач до суду відзиву не подав.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно відомостей з реєстру територіальної громади про місце проживання особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 15.05.2003 по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із видів економічної діяльності Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (35.30).

Матеріали справи містять рішення виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області від 10.12.2020 № 122 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 10.09.2020 № 88 «Про встановлення тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, на послуги з централізованого опалення».

Матеріали справи містять самі тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплову енергію, на послуги з централізованого опалення для населення бюджетних установ та інших споживачів (додаток № 1 до рішення від 10.12.2020 № 122).

За положеннями ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За положеннями ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

У постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15 Верховний суд дійшов висновку, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж. їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. ст. 319, 322 ЦК України, відповідальність щодо належного утримання майна несе власник цього майна або особа, що володіє іншими речовими правами щодо цього майна (зокрема, правом володіння).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких підстав, суд приходить до беззаперечного висновку, що обставини позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання послуг постачання теплової енергії, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства (, адреса: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Драгоманова, 12) заборгованість за надання послуг постачання теплової енергії у розмірі 82508,86 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства (, адреса: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Драгоманова, 12) судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Іван Олександрович Кононенко

25.11.2025