Справа № 307/4102/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Варга Дмитро Дмитрович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року, повний текст якого складено 21 лютого 2025 року, ухвалене головуючим суддею Сойма М.М., в справі за заявою ОСОБА_1 , де заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , про усиновлення двох малолітніх дітей та внесення змін до актового запису про їх народження

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, де заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військова частина НОМЕР_1 , про усиновлення двох малолітніх дітей та внесення змін до актового запису про їх народження.

Заяву мотивував тим, що 23 квітня 2024 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 59. Його дружина ОСОБА_2 має двох малолітніх дітей від першого шлюбу: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У нього є син від першого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На підставі рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 травня 2023 року у справі № 307/4764/22 шлюб між ним та ОСОБА_6 було розірвано. Він та його колишня дружина ОСОБА_6 уклали договір про участь у вихованні та утриманні їх сина ОСОБА_5 , згідно якого він щомісячно сплачує 5 000, 00 гривень на утримання свого сина.

ІНФОРМАЦІЯ_5 батько двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_9 загинув. З моменту укладення шлюбу між ним та ОСОБА_2 малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_2 та він проживають однією сім`єю. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважають його своїм батьком та називають татком. Всі разом вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що вважає ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своїми рідними синами, а тому бажає офіційно стати батьком для них. Він має все необхідне для нормального розвитку малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Варга Д.Д., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У своїх доводах посилається на те, що суд безпідставно вважав корисливий мотив заявника при усиновлені та звільнені від проходження військової служби. Вказує, що метою усиновлення дітей є бажання проживати однією сім`єю та забезпечити стабільні та гармонійні умови життя для дітей.

При цьому зазначає, що не залежно від усиновлення, діти не змінять статус дітей загиблого військовослужбовця та мають право на отримання встановлених законом виплат.

У відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 короткий час опікується малолітніми дітьми, що викликає сумнів у встановленні належного контакту з дітьми та формуванню стосунків з ними, що стали підставою дійсності бажання усиновлення та відповідають інтересам дітей. Вважає, що бажання заявника усиновити дітей зумовлено набуттям права останнього на звільнення його від проходження військової служби.

У судове засідання учасники справи не з`явились. Заяв про відкладення чи про розгляд справи у відсутності сторін не надходило.

Сторони по справі повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних листів - судових повісток, на їх електронну адресу.

Оскільки сторони по справі у судове засідання не з`явилися, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то суд вважає, що таку слід вирішити по суті.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23 квітня 2024 року між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у Тячівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом № 59, та прізвище дружині після реєстрації шлюбу присвоєно ІНФОРМАЦІЯ_13 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Дружина заявника ОСОБА_2 від шлюбу з ОСОБА_9 має двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю значиться ОСОБА_2 , а батьком значиться ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про народження малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю значиться ОСОБА_2 , а батьком значиться ОСОБА_9 (а. с. 15).

Батько малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 в бою в селі Іванівське, Бахмутського району, Донецької області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_3 .

Заявник ОСОБА_1 висловив бажання усиновити двох малолітніх дітей своєї дружини ОСОБА_2 : сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з чим, звернувся до суду з даною заявою.

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 (до реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_7 , вона як мати дає згоду на усиновлення її дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та не заперечує про те, щоб ОСОБА_1 був записаним у Книзі реєстрації народжень батьком дітей зі зміною їх прізвища та по батькові.

З акту обстеження житлово-побутових умов від 16 травня 2024 року, складеного депутатом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області Терпаком І. В., встановлено, що за словами ОСОБА_2 та сусідів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_1 (чоловіком ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в будинку, який належить на праві власності її матері ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_1 . За словами ОСОБА_2 вона разом з чоловіком ОСОБА_1 утримує двох неповнолітніх дітей.

Власник житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , Україна, ОСОБА_20 надала добровільну згоду на проживання в її будинку заявника ОСОБА_1 , що підтверджено її заявою-згодою від 08 липня 2024 року.

Згідно довідки військово-лікарської комісії про стан здоров`я заявника ОСОБА_1 від 27 липня 2024 року встановлено, що він здоровий та придатний до військової служби.

Відповідно до довідки КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради від 09 серпня 2024 року ОСОБА_1 під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває та за медичною допомогою не звертався.

Згідно довідок Тячівської АЗПСМ м. Тячів від 24 липня 2024 року малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є здоровими.

Згідно висновків про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини КНП «Тячівська районна лікарня» Тячівської міської рад №337, 338 від 14.07.2025, малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є здоровими.

Згідно витягу з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» заявник ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягався, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

У заявника ОСОБА_1 від попереднього шлюбу є неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який відповідно до договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 05 січня 2024 року проживає з матір`ю ОСОБА_6 та на утримання якого заявник ОСОБА_1 зобов`язався щомісячно передавати 5 000, 00 гривень до досягнення дитиною 18 років, а у випадку його навчання - до закінчення ним навчання. Також цим договором визначено порядок спілкування батька з дитиною.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу під час мобілізації, зарахований до списків та призначений на посаду оператора 1 відділення радіорозвідки взводу радіорозвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до службової характеристики та характеристики по місцю проживання заявник ОСОБА_1 характеризується позитивно.

Згідно довідки про грошове забезпечення військовослужбовець в/ч ОСОБА_1 отримав грошове забезпечення в період з 01 липня 2023 року по 30 червня 2024 року в розмірі 1 317 723,58 гривень.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області «Про доцільність усиновлення та відповідність інтересам малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » встановлено, що орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області вважає доцільним вирішувати питання про усиновлення малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Апеляційним судом встановлено, що у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_13 народився син ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 виданим Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 28 січня 2025 року.

Вирішуючи заявлені вимоги, суд першої інстанції в ухваленому судовому рішенні дійшов висновку, що бажання усиновити дітей, на переконання суду, свідчать про намагання заявника здобути статус, передбачений ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації. Висновок про доцільність усиновлення відповідність такого інтересам дітей має рекомендаційний характер є поверхневим та однобічним, не достатньо обґрунтованим у призмі з`ясування якнайкращих інтересів дітей. Відтак, наданих доказів недостатньо для обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 прагне в належний спосіб виконувати батьківські обов`язки по відношенню малолітніх дітей, а усиновлення відповідає інтересам саме дітей.

Проте, апеляційний суд не погоджується із таким висновком, з огляду на наступні мотиви.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно змісту статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями ст. 3 СК України передбачено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Кожна особа має право на проживання в сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.ст. 4-7 СК України).

Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Європейський суд з прав людини також надає особливого значення при вирішенні справ про усиновлення принципу пріоритету інтересів дитини (Рішення у справі «Піні і Бертані та Манера і Атрипальді проти Румунії» від 22 червня 2004 року).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 24 Закону України «Про охорону дитинства», усиновлення допускається виключно в інтересах дитини України відповідно до закону. Усиновлення (удочеріння) є оформлена спеціальним юридичним актом (рішенням суду) передача на виховання в сім`ю неповнолітньої дитини на правах сина чи дочки.

Питання щодо усиновлення врегульовані Главою 18 СК України «Усиновлення».

Так, статтею 207 СК України встановлено, що усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Згідно ч. 1 ст. 208 СК України усиновленою може бути дитина (ст. 6 цього Кодексу).

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Визначення кола осіб, які можуть бути усиновлювачами, надано в статті 211 СК України. Зокрема, відповідно до її частини 1 усиновлювачем дитини може бути дієздатна особа віком не молодша двадцяти одного року, за винятком, коли усиновлювач є родичем дитини.

Стаття 212 СК України визначає коло осіб, які не можуть бути усиновлювачами.

Згідно положень статті 217 СК України усиновлення дитини здійснюється за вільною згодою її батьків. Згода батьків на усиновлення дитини має бути безумовною. Згода батьків на усиновлення може бути дана ними лише після досягнення дитиною двомісячного віку. Письмова згода батьків на усиновлення засвідчується нотаріусом.

Для усиновлення дитини потрібна її згода, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може її висловити. Згода дитини на її усиновлення дається у формі, яка відповідає її вікові та стану здоров`я. Дитина має бути проінформована про правові наслідки усиновлення. Усиновлення провадиться без згоди дитини, якщо вона у зв`язку з віком або станом здоров`я не усвідомлює факту усиновлення.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 6 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, вирішуючи заяву по суті, суд зобов`язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб`єктом усиновлення і чи виконано вимоги частин 1-3 статті 218 СК України щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 220 СК України на усиновлення дитини одним із подружжя потрібна письмова згода другого з подружжя, засвідчена нотаріально.

У відповідності до частин третьої-п`ятої статті 232 СК України, з моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків.

Отже, в контексті положень про усиновлення та батьківство, усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися питаннями її виховання та розвитку таким чином і обсягом, яке в мінімальному значенні закріплено у законодавстві та диктується загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №204/586/20 (провадження №61-8871св21), від 15 квітня 2022 року у справі №343/1092/20 (провадження №61-7355св21).

У справі, що переглядається в апеляційній інстанції, згідно матеріалів справи ОСОБА_1 є особою, яка відповідно до вимог ст. 211 СК України може бути усиновлювачем, має переважне право на усиновлення малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до норм ст. 213 СК України, оскільки діти виховуються в його родині, з їх матір`ю ОСОБА_2 заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі. Крім того у сторін народився спільний син ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що дає підстави вважати, що між ними існують сталі сімейні відносини, які притаманні сім`ї, яка проживає разом.

За правилами статті 219 СК України усиновлення дитини провадиться без згоди батьків, якщо вони: 1) невідомі; 2) визнані безвісно відсутніми; 3) визнані недієздатними; 4) позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка усиновлюється; 5) протягом двох місяців після народження дитини не забрали її на виховання до себе в сім`ю та запис про них у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до статті 135 цього Кодексу.

При цьому, орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області надав висновок «Про доцільність усиновлення та відповідність інтересам малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » про доцільність усиновлення малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно зі статтею 8 Європейської конвенції про усиновлення дітей (ETS N58), прийнятої 24 квітня 1967 року в Страсбурзі, і яка, відповідно до статті 9 Конституції України, є складовою частиною національного законодавства України, компетентний орган приймає рішення про усиновлення лише тоді, коли впевниться, що воно здійснюється в інтересах дитини. Кожного разу компетентний орган звертає особливу увагу на те, щоб це усиновлення забезпечило дитині стабільні та гармонійні домашні умови.

Відповідно до положень статті 224 СК України суд, постановляючи рішення про усиновлення дитини, враховує обставини, що мають істотне значення, зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини; мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину; мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення; взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною; особу дитини та стан її здоров`я; ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити. Суд не може відмовити особі в усиновленні на тій підставі, що вона вже має або може народити дитину.

Суд, постановляючи рішення про усиновлення неповнолітньої особи, враховує мотиви, на підставі яких особи бажають усиновлення, можливість їхнього спільного проживання, їхній сімейний стан та стан здоров`я, а також інші обставини, що мають істотне значення.

При дотриманні всіх умов, встановлених цим Кодексом, здатності особи, яка бажає усиновити дитину, забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя дитини суд постановляє рішення, яким оголошує цю особу усиновлювачем дитини.

У відповідності до статті 229 СК України особа, яка подала заяву про усиновлення, може виявити бажання бути записаною у Книзі реєстрації народжень матір`ю, батьком дитини або повнолітньої особи. Якщо усиновлюється дитина, яка досягла семи років, то для запису усиновлювача матір`ю, батьком потрібна згода дитини, крім випадку, передбаченого частиною четвертою статті 218 цього Кодексу. Суд задовольняє таку заяву усиновлювача у рішенні про усиновлення, якщо це відповідає інтересам дитини.

За правилами статті 231 СК України усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Якщо усиновлюється повнолітня особа, її прізвище, ім`я та по батькові можуть бути змінені у зв`язку з усиновленням за заявою усиновлювача та усиновленої особи. Про зміни, передбачені у цій статті, суд зазначає у рішенні про усиновлення.

На підставі рішення суду про усиновлення в актовий запис про народження дитини або повнолітньої особи, складений органами державної реєстрації актів цивільного стану України, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни і видає нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін (частина перша статті 233 СК України).

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до статті 228 СК України особи, яким у зв`язку з виконанням службових обов`язків доступна інформація щодо усиновлення (перебування осіб, які бажають усиновити дитину, на обліку, пошук ними дитини для усиновлення, подання заяви про усиновлення, розгляд справи про усиновлення, здійснення нагляду за дотриманням прав усиновленої дитини тощо), а також інші особи, яким став відомий факт усиновлення, зобов`язані не розголошувати її, зокрема і тоді, коли усиновлення для самої дитини не є таємним (частина 1). Відомості про усиновлення видаються судом лише за згодою усиновлювача, крім випадків, коли такі відомості потрібні правоохоронним органам, суду у зв`язку з цивільною справою чи кримінальним провадженням (частина 2). Таємниця усиновлення забезпечується також відповідно до статей 229-231 цього Кодексу (частина 3). Особи, які розголосили таємницю усиновлення, несуть відповідальність, встановлену законом (частина 4 цієї статті).

З огляду на вказані норми права та матеріали справи, які свідчать про те, що заявник ОСОБА_1 має бажання усиновити дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою надання їм батьківської любові та домашнього затишку, бажає і має можливість займатися їх вихованням, здатний забезпечити стабільні та гармонійні умови для життя, є дієздатним, має добрий стан здоров`я, здатний створити для дітей належний матеріально-побутовий рівень проживання, може бути усиновлювачем та повністю прийняв на себе обов`язки по їх вихованню, піклуванню за вказаними дітьми, створив усі необхідні умови для їхнього нормального фізичного, духовного і морального розвитку, проживає однією сім`єю разом з матір`ю дітей, з якою перебуває у зареєстрованому шлюбі та мають спільну дитину, умови їх проживання забезпечені на належному рівні, та урахувавши те, що їх біологічний батько загинув, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про усиновлення дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таке усиновлення є соціально правильним, його метою є створення дітям стабільних та гармонійних умов життя, що відповідає власним інтересам дітей мати повноцінну сім`ю.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог закону усиновителі насамперед мають забезпечити дитині стабільні та гармонійні домашні умови. Такі умови родина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має, а протилежного не встановлено.

За встановлених у справі обставин, інший по суті висновок буде суперечити інтересам малолітніх дітей на належну батьківську турботу та виховання, стабільні та гармонійні умови життя.

Апеляційний суд зауважує, що ті обставини, які наведені ОСОБА_1 свідчать про реально сформовані родинні зв`язки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виконання ним батьківських обов`язків щодо малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки заявник виконав всі умови, встановлені законодавством для усиновлення, є особою, яка відповідно до ч. 1 ст. 211 СК України може бути усиновлювачем, висновком Органу опіки та піклування Тячівської РДА рекомендований бути усиновлювачем, може забезпечити стабільні та гармонічні умови для життя дітей, а тому є всі підстави для задоволення заяви, із зміною по-батькові дітей та внесенням відповідних змін до актового запису про їх народження, оскільки заявник виявив таке бажання зміни по-батькові і бажання бути записаним у Книзі реєстрації народжень батьком дітей.

Висновок суду першої інстанції про те, що усиновлення здійснюється насамперед у власних інтересах заявника з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, то такий не заслуговує на увагу і є необґрунтованим, оскільки під час розгляду справи встановлено, що усиновлення здійснюється в найкращих інтересах дітей та забезпечить дітям стабільні та гармонійні сімейні умови, що відповідає принципу пріоритету інтересів дитини.

З урахуванням викладеного, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про усиновлення дітей.

При цьому вимога заявника про внесення змін у актові записи про народження малолітніх дітей про зміну прізвища матері дітей з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_13 » є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей 12, 81, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Варга Дмитро Дмитрович, задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 12 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про усиновлення двох малолітніх дітей задовольнити.

Оголосити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , громадянина України, уродженця м. Хмельницький, та мешканця АДРЕСА_1 усиновителем малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В актовому записі про народження за №128 від 27.05.2020 складеного Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , внести зміни та записати батьком усиновленої дитини - ОСОБА_1 , громадянина України, уродженця м. Хмельницький, мешканця АДРЕСА_1 , змінити прізвище усиновленої дитини - з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_13 », та по батькові - з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_13 ».

В актовому записі про народження №310 від 29.07.2021 складеного Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , внести зміни та записати батьком усиновленої дитини - ОСОБА_1 , громадянина України, уродженця м. Хмельницький, мешканця АДРЕСА_1 , змінити прізвище усиновленої дитини - з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_13 », та по батькові - з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_13 ».

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про внесення до актових записів про народження малолітніх дітей запису про зміну прізвища матері дітей з « ОСОБА_3 » на « ІНФОРМАЦІЯ_13 », відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про усиновлення, відносяться за рахунок заявника та не відшкодовуються.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: