Провадження № 22-ц/801/2484/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 рокуСправа № 127/12144/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В.П.

з участю секретаря судового засідання: Закерничної А.О.

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницької області від 08.10.2025 року ,ухвалене під головуванням судді Іщук Т.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Вінницькій області про стягнення недоотриманої пенсії,-

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (надалі - ГУ ПФУ у Вінницькій області) про стягнення недоотриманої пенсії в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . За життя останнього, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року в справі №120/12736/21-а зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії. Вказує, що вона є єдиним спадкоємцем належного ОСОБА_2 майна та після його смерті прийняла спадщину у вставленому законом порядку. Після смерті її чоловіка вона звернулася до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою щодо можливості отримання коштів в сумі 230884,10 грн, на виконання судового рішення, які не отримав її чоловік за життя, але їй у цьому було відмовлено. Вищевказане стало підставою для звернення до суду, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь невиплачену за життя ОСОБА_2 суму пенсії в розмірі 230884,10 грн, а також судові витрати по справі.

Рішенням Вінницького міського суду від 08.10.2025 року позов задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману за життя померлим ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суму заборгованості по пенсії у розмірі 230 884,10 грн.Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1847,07 грн.

У апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить зазначене рішення суду скасувати, а у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зазначили, що суд не врахував те ,що вказана справа мала б розглядатись в порядку адміністративного судочинства. Крім того, зазначають, що оскільки виконання рішення суду залежить виключно від бюджетного фінансування, то його виконання можливо і шляхом зобов`язання виплатити позивачу пенсію, хоча і за певних умов.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, заявивши клопотання про розгляд справи апеляційним судом без участі їх представників.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2025 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримував пенсію згідно ЗУ № 2262-ХІІ « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року в справі №120/12736/21-а, що набрало законної сили, ОСОБА_2 була нарахована заборгованість по пенсії в розмірі 230884,10 грн.

Відомостей про їх виплату матеріали справи не містять.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 02 лютого 2022 року (а.с.7).

Після його смерті відкрилась спадщина на майно.

Спадкова справа №194/2022 щодо майна померлого відкрита Першою вінницькою державною нотаріальною конторою.

З довідки Першої вінницької державної нотаріальної контори від 19 грудня 2022 року №2202/02-14 ,вбачається, що згідно матеріалів спадкової справи №194/2022, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , заяву про прийняття спадщини подала дружина померлого ОСОБА_1 , а доньки померлого - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали заяви про відмову від спадщини.

24 березня 2025 року ГУ ПФУ у Вінницькій області поінформував ОСОБА_1 щодо отримання невиплаченої пенсії, нарахованої померлому ОСОБА_2 на виконання, зокрема рішення Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/12736/21-а та про нараховану суму пенсії в розмірі 230 884,10 грн.

Між сторонами існує спір щодо захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але не виплаченої, за життя спадкодавця, пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 як єдиний спадкоємець померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , має право на отримання нарахованої йому , але не виплаченої суми пенсії, яка входять до складу спадщини і не була отримана спадкодавцем за життя.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується і вважає, що суд вірно встановив обставини справи, які перевірив оціненими в порядку ст.89 ЦПК України доказами, правильно визначив спірні правовідносини та правову норму, що їх регулює та дійшов обгрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що вказана заборгованість Пенсійного фонду України перед позивачем має бути виплачена після виділення коштів на фінансування з Державного бюджету України для цих цілей в обсягах, визначених законом України про Державний бюджет на відповідний рік за наявності відповідного бюджетного призначення ,не заслуговують на увагу ,виходячи з наступного.

Унормування Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, зокрема, й на виконання рішень судів, за минулі періоди, визначення джерела фінансування цих видатків, а також встановлення порядку черговості виконання рішень суду щодо виплати заборгованості з пенсії, не звільняє Державу в особі уповноваженого органу (Пенсійного фонду України) від обов`язку виконання приписів Закону № 2262-ХІІ та не може позбавляти особу права на своєчасне отримання належних їй сум пенсій (своєчасне отримання належної особі пенсії у випадку її смерті членами її сім`ї).

Разом із цим положення Порядку № 3-1 та Порядку № 21-2 жодним чином не нівелюють право особи на стягнення заборгованості з пенсії в судовому порядку.

Невиплата особі належних їй пенсійних виплат (або після її смерті - членам сім`ї цієї особи) є втручанням у право особи (за її життя) або у право членів сім`ї цієї особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Також таке втручання повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Європейський суд з прав людини у п.п. 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі ТОВ Полімерконтейнер проти України (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (рішення у справі Ятрідіс проти Греції [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах Хентріх проти Франції, від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та Кушоглу проти Болгарії, N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Враховуючи наведене, суд вважає, що належні (законні) правові підстави для не виплати позивачу належної її чоловікові пенсії відсутні.

Щодо посилань відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до рішень ЄСПЛ Кечко проти України (заява № 63134/00, п.п. 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У справі Кечко проти України (заява № 63134/00) ЄСПЛ зазначив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (п. 26).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає ст. 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору. При цьому під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити реальне поновлення порушеного права та виключати подальше звернення особи до суду за захистом цього порушеного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 15 жовтня 2009 у справі Юрій Миколайович Іванов проти України (заява № 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням п. 1 ст. 1 Першого протоколу (п.п. 51 і 52).

Отже , доводи скарги про те, що виплата суми недоотриманої пенсії мала бути проведена в порядку черговості надходження коштів до Пенсійного фонду, безпідставні, оскільки невиконання рішення суду, що ухвалено за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє успадкування права на отримання цих сум.

Відповідно до змісту ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач звернулась до суду із позовом, у якому ,виходячи з позиції диспозитивності, обрала в якості ефективного способу захисту своїх порушених прав саме речово- правовий спосіб захисту ,заявивши вимоги про стягнення недоотриманої суми пенсії, право на яку набуте в порядку спадкування ,а не зобов`язальний спосіб захисту , як того бажав би відповідач.

Отже, стягнення заборгованості з пенсії (в т.ч. на користь членів сім`ї померлого пенсіонера) є належним способом захисту порушеного права особи.

Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що з огляду на положення КАС України, питання щодо правомірності/протиправності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання рішення суду, що набрало законної сили, є процесуальним питанням, яке вирішується в порядку, передбаченому ст. 383 КАС України, оскільки спір між сторонами у цій справі виник з приводу захисту позивачем успадкованого нею права на майно у вигляді нарахованої але невиплаченої пенсії, що належала спадкодавцю за життя.

В зв`язку з тим, що у справі №120/12736/21-а Вінницького окружного адміністративного суду позивач ОСОБА_1 зверталась лише з вимогами про визнання дій ГУ Пенсійного фонду України у Вінницькій області протиправними і зобов`язання проведення перерахунку пенсії, а у даній справі ОСОБА_1 ,обравши речово-правовий (майновий ) спосіб захисту ,звернулась за стягненням недоотриманих сум , колегія суддів переконана , що ці вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства .

До такого висновку про застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03.04.2019 року у справі №808/1346/18 , від 27.03.2019 у справі №286/3516/16-ц року ,де суд дійшов висновків, що спір щодо майнової вимоги про визнання в порядку спадкування права на грошові кошти пенсій , що належали до виплати померлим пенсіонерам , мають приватно правовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що і ці доводи апеляційної скарги про підвідомчість даної справи суду адміністративної юрисдикції не заслуговують на увагу і суд першої інстанції дійшов обгрунтованих висновків про розгляд справи за даним позовом в порядку цивільного судочинства ,а також про задоволення позовних вимог.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п.п. "в" п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

Cудді В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський