ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8621/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

з секретарем судового засідання Григораш Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації в порядку спадкування, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Боса Ю.П.,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права на завершення процедури приватизації в порядку спадкування, у якій представник позивача просить визнати за позивачем право на завершення приватизації на земельну ділянку кадастровий номер :90:284:0069, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_2 . Єдиним спадкоємцем за законом була позивач ОСОБА_1 . 16.05.2025 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що після проведеної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :90:284:0053, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку на ім`я померлого ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Ухвалою від 16 червня 2025 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою в загальному позовному провадженні в підготовче засідання. Зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Босу Ю.П. надати належним чином завірену копію спадкової справи №29/2024 від 28.09.2024, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

30 червня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи №29/2024 від 28.09.2024, заведена після смерті ОСОБА_2 .

31 липня 2025 року представник Київської міської ради подав до суду пояснення на позовну заяву та просив проводити без участі представника Київської міської ради.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.09.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис №15085, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.09.2024 року.

ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією його свідоцтва про шлюб.

Після смерті ОСОБА_2 , приватним нотаріусом КМНО Босою Ю.П. заведено спадкову справу до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується витягом із спадкового реєстру.

Дочка ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини після померлого батька на користь своєї матері - ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви від 28 вересня 2024 року.

Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 є його дружина - ОСОБА_1 , яка після спливу 6 місяців прийняла спадщину, яка залишилась після її чоловіка.

Постановою приватного нотаріуса КМНО Босої Ю.П від 16 травня 2025 року, відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :90:284:0053, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для відмови було те, що після проведеної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер :90:284:0053, що розташована за адресою: АДРЕСА_1

та встановлено, що державна реєстрація права власності на вказану земельну ділянку на ім`я померлого ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

13 травня 2025 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся із заявою до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, якою просив погодити ОСОБА_1 завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,10 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, з кадастровим номером :90:284:0053, за адресою: АДРЕСА_1 , розпочатої її чоловіком ОСОБА_2 в січні 2018 року, з урахуванням її прав як спадкоємця.

Листом Департаменту земельних ресурсів від 25.05.2025 року надано відповідь, що після припинення дії воєнного стану та у разі затвердження принаймні одного із видів містобудівної документації, зацікавлена особа ( ОСОБА_1 ) матиме можливість звернутися із заявою про передачу у власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 , згідно з Порядком, затвердженим рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 №241/2463.

Предметом спору у цій справі є визнання права на завершення приватизації земельної ділянки у порядку спадкування, приватизація якої була розпочата, проте не завершена за життя спадкодавця.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на

спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений у статті 118 ЗК України. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання (частина шоста статті 118 ЗК України).

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України).

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина одинадцята статті 118 ЗК України).

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (стаття 125 ЗК України).

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та

державою виключно відповідно до Закону.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

З огляду на наведені норми закону, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, провадження 14- 652цс18, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17 від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17, що свідчить про сталість судової практики у вирішенні питання права на завершення приватизації земельної ділянки.

Таким чином, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

Аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить про те, що початком процедури безоплатної приватизації земельної ділянки є звернення громадянина, зацікавленого у такій приватизації, до відповідного компетентного органу (органу місцевого самоврядування) із заявою про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2018 року ОСОБА_2 звертався до Київської міської ради із клопотанням про надання дозволу розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_2 за життя розпочав процедуру безоплатної приватизації земельної ділянки у встановленому законом порядку, проте не завершив процес приватизації у зв`язку зі смертю.

Право на завершення приватизації відповідно до чинного законодавства та судової практики у таких правовідносинах, переходить до спадкоємця, тобто перейшло до позивачки, яка є спадкоємцем за законом і прийняла спадщину, а отже прийняла у порядку спадкування право на завершення приватизації спірної земельної ділянки,розпочатої та незавершеної спадкодавцем.

Оскільки, позивачка є спадкоємцем за законом і прийняла спадщину, вважається,що вона набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали спадкодавцю, на підставі статей 1258, 1261 та 1268 ЦК України. До складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.

Вищенаведене також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 692/769/21 (провадження №61-6245св22).

Отже, з наведеного слідує висновок, що у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації.

З урахуванням встановлених обставин, враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка, який за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстави для визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Боса Юлія Петрівна, про визнання права на завершення процедури приватизації в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення процедури приватизації земельної ділянки кадастровий номер: :90:284:0069, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ).

Відповідач: Київська міська рада (, місцезнаходження 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36).

Повне рішення виготовлено 18.11.2025

Суддя О.Р.Лужецька