ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5931/24 Номер провадження 22-ц/814/2683/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Бутенко С.Б., Панченка О.О.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко Світлани Миколаївни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із вказаною заявою, у якій просив оголосити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Фогелево, Ленінського району, Чимкентської області, Казахська РСР, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 ), загиблим ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі н.п. Вербове, Запорізької області. Датою смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просив вважати 28.01.2024.

Заява обґрунтована тим, що з 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 на всій території України було введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та який діє станом на теперішній час.

Відповідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2024 №21 ОСОБА_2 прибув з військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 та був зарахований до особового складу військової частини та перебував у районі виконання завдань для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інших близьких родичів ОСОБА_1 немає. Відповідно сповіщення сім`ї (близьких родичів) на тих, хто зник безвісті №147 від 14.02.2024 ОСОБА_1 сповіщено, що його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, у бою за Батьківщину виявивши стійкість та мужність, зник безвісти 28.01.2024 в районі н.п. Вербове, Запорізької області, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій.

Заявник зазначав, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в зоні бойових дій, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан».

Посилався на те, що встановлення факту смерті батька є необхідним заявнику для отримання свідоцтва про смерть, можливості вступу у спадщину, що відкриється після його смерті, та отримання відповідної грошової компенсації, що виплачується родинам загиблих військовослужбовців від Міністерства оборони України, передбачену Постановою КМУ від 28 лютого 2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено у зв`язку із недоведеністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржилапредставник ОСОБА_1 адвокат Ярошенко Світлана Миколаївна, посилаючись на те, що рішення не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що суд не взяв до уваги той факт, що територія, де зник ОСОБА_2 , наразі перебуває під тимчасовою окупацією держави-агресора, що унеможливлює отримання достовірної інформації про його долю та місце перебування, а обставини справи не дають підстав вважати, що розшукуваний ОСОБА_2 є живим.

Зазначено, що виходячи з матеріалів справи та пояснення військової частини, щодо службового розслідування, в якому було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 , виконуючи бойове завдання в лісосмузі «НЕПАЛ» та «ФІНЛЯНДІЯ» південніше н.п Мала Токмачка, в напрямку н.п Вербове Запорізької області отримав поранення та ймовірно загинув, зв`язок з ним було втрачено.

Також зазначено, що евакуювати солдата ОСОБА_2 не вдалося через активні бойові дії, відомостей про його надходження до лікарні або бюро судово-медичної експертизи не надходило, інформація щодо перебування в полоні не підтвердилась.

Згідно з поясненнями військової частини у якій проходив службу ОСОБА_2 , за їхніми даними солдат потрапив під обстріл зі зброї різного виду з 15:00 до 17:00 після чого зв`язок з ним зник, та було припущено, що він отримав поранення та загинув.

Вважає, що суд не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи.

У своїх поясненнях Міністерство оборони України просило залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення місцевого суду без змін.

Вважають, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим.

Також від ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшли пояснення, у яких зазначено, що надані фактичні данні не підтверджують, що ОСОБА_2 загинув.Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьком є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 на всій території України було введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та який діє станом на теперішній час.

Відповідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2024 №21 солдат ОСОБА_2 прибув з військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 та 21.01.2024 був зарахований до особового складу військової частини, приступив до виконання обов`язків за посадою стрільця помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно сповіщення сім`ї (близьких родичів) на тих, хто зник безвісті №147 від 14.02.2024 ОСОБА_1 сповіщено, що його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, у бою за Батьківщину, виявивши стійкість та мужність, зник безвісти 28.01.2024 в районі н.п. Вербове, Запорізької області, виконуючи бойове завдання за призначенням в ході ведення бойових дій.

Відповідно до Акту службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовця солдата, стрільця помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , встановлено, що дійсно стрілець помічник гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону солдат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання бойового завдання перебував під періодичним мінометним та артилерійським обстрілом противника, під вогнем зі стрілкової зброї та був атакований FPV в лісосмузі «Фінляндія» південніше населеного пункту Мала Токмачка в напрямку населеного пункту Вербове Запорізької області, де останній отримав поранення та ймовірно загинув. Евакуювати тіло з місця бойових дій не вдалося, ідентифікувати тіло також можливості немає. Відомостей про надходження солдата ОСОБА_2 в лікарняні заклади або бюро судово-медичної експертизи не надходило. Підтвердження, що солдат ОСОБА_2 перебуває в полоні, немає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що обставини справи не дають законних підстав суду для висновку про можливість оголошення ОСОБА_2 померлим до спливу строків, вказаних у частині 2 статті 46 ЦК України.

Місцевий суд прийшов до висновку, що надані письмові докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення, що він зник безвісти за особливих обставин, при виконанні бойового завдання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно частини 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Таким чином можливість оголошення особи померлою обумовлена тривалою відсутністю її у місці постійного проживання.

Відповідно до доктрини цивільного права у випадку визнання фізичної особи безвісно відсутньою має місце умовна презумпція смерті (немає підстав вважати її живою), а у випадку оголошення її померлою безумовна презумпція смерті (є підстави, що дають припустити її смерть).

Верховний Суд у складі Великої Палати у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, провадження № 14-94цс24 сформулював такі правові висновки.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18 червня 2020 року № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Як зауважила Велика Палата Верховного Суду, словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Згідно даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, та є чинним станом на час вирішення справи судом, населений пункт Мала Токмачка Малотокмачанської сільської територіальної громади (код UA0093963) є територією, на якій з 04.03.2022 ведуться активні бойові дії, дата припинення яких не визначена.

Також згідно даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, що затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року № 376, та є чинним станом на час вирішення справи судом, населений пункт Вербове Пологівської міської територіальної громади (код UA0038798), є з 03.03.2022 тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України.

Щодо населених пунктів, які є місцем зникнення ОСОБА_2 відсутні дані щодо дати (дня) закінчення активних бойових дій на відповідній території.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Також не можна відраховувати цей строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення.

Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Судом встановлено, що датою зникнення солдата ОСОБА_2 є 28.01.2024, відсутні підстави вважати, що на території його зникнення закінчилися активні бойові дії, а з часу його зникнення станом на час вирішення справи судом минув один рік один місяць та 27 днів.

Таким чином, для вирішення питання про оголошення ОСОБА_2 померлим не підлягають застосуванню норми речення другого ч. 2 ст. 46 ЦК України, які передбачають, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу шести місяців.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанцій дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для оголошення ОСОБА_2 померлим до спливу строків, вказаних у частині 2 статті 46 ЦК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було належним чином не з`ясовано обставини, які дозволяють припустити ймовірну загибель ОСОБА_2 , оскільки у відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи заявника викладені у заяві та апеляційній скарзі лише містять припущення, що ОСОБА_2 отримав поранення та загинув.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенко Світлани Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді С.Б. Бутенко

О.О. Панченко