Справа № 463/6799/23
Провадження № 2/463/402/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Косопуд М.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Максимів Людмила Данилівна про визнання недійсним заповіту, -

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 посвідчений приватним нотаріусом Максимів Людмилою Данилівною зареєстрований у спадковому реєстрі за номером 69480327 від 18.07.2022 року.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що він та відповідач ОСОБА_4 є синами ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_3 зареєстрований з 11.02.1993 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, за вказаною адресою з 16.01.2001 року по теперішній час зареєстрований син позивача ОСОБА_2 , який є третьою особою у даній справі. Після смерті батька відкрилась спадщина на майно, а саме: об`єкт житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , спадкоємцями якого є позивач та відповідач ОСОБА_4 . Він, будучи спадкоємцем першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Колодій О.Я. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 . Однак як було повідомлено приватним нотаріусом Колодій О.Я., згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру, 18.07.2022 року приватним нотаріусом Максимів Л.Д., зареєстровано заповіт № 69480327 ОСОБА_5 . Як стало відомо з телефонної розмови з відповідачем ОСОБА_4 , єдиним спадкоємцем усього майна померлого батька є саме він. Зазаначає, що підставою позову є неможливість усвідомлювати померлим значення своїх дій та керувати ними на час складання та підписання оскаржуваного заповіту. За своє життя померлий ОСОБА_5 вів неправильний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, а відповідач підтримував такий спосіб життя батька, крім того налаштовував його проти позивача та його сім`ї, неодноразово провокував конфлікти. Однак, позивач постійно надавав померлому батьку допомогу у вирішенні побутових питань, допомагав фінансово, забезпечував одягом, сплачував комунальні послуги та провів реконструкцію та укріплення будинку, власником якого є померлий, за власні кошти. Як вказує позивач, на час складання заповіту у померлого ОСОБА_5 через постійне зловживання спирних напоїв було суттєве погіршення здоров`я, розвивались тяжкі хвороби, а саме атеросклеротична хвороба серця, гіпертонічна хвороба. На підтвердження вказаного, представником позивача було скеровано адвокатський запит на адресу КНП «6-а Міська поліклініка», у відповіді було зазначено, що пацієнт ОСОБА_5 знаходився на диспансерному обліку у сімейного лікаря ОСОБА_6 з 2019 року з діагнозом: атеросклеротична хвороба серця, гіпертонічна хвороба, атеросклеротична хвороба судин нижніх кінцівок. Тому на думку позивача, з отриманих відповідей на адвокатські запити вбачається, що померлий ОСОБА_5 мав значні проблеми зі здоров`ям, які в сукупності також могли вплинути на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання та підписання оскаржуваного заповіту. Крім того, представником позивача було скеровано адвокатські запити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були сусідками померлого, у відповідь ними було зазначено, що ОСОБА_5 зловживав спиртиними напоями, що на їх думку було причиною хворобливого вигляду останнього.

На підставі викладеного, просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , посвідчений 18 липня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д., зареєстрований в реєстрі за №1426.

Ухвалою судді від 09 серпня 2023 року у справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

08.08.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Максимів Людмилі Данилівні вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 за заповітом, складеним ОСОБА_5 18.07.2022 та зареєстрованим у Спадковому реєстрі під №69480327, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі, яку ухвалою судді від 09.08.2023 задоволено.

15.09.2023 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги вважаються безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про обмежену дієздатність або недієздатність заповідача на момент укладення оспорюваного заповіту. Крім того, у наданих позивачем висновках сімейного лікаря не зафіксовано діагнозів, які могли б вказувати на наявність психічних розладів чи захворювань, що унеможливлювали усвідомлення своїх дій на момент підписання заповіту. Свідчення сусідів заповідача щодо нібито вживання, виготовлення та збуту ним спиртних напоїв відповідач вважає надуманими та такими, що нічим не підтверджені. Також відповідач зауважує, що 18.07.2022 ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Максимів Л.Д. для складення заповіту, який було записано зі слів заповідача, видрукувано технічними засобами на його прохання, прочитано ним уголос та власноручно підписано у присутності нотаріуса, яка встановила його особу та перевірила дієздатність. У зв`язку з наведеним відповідач вважає, що твердження позивача про неможливість заповідача усвідомлювати значення своїх дій на момент складення та підписання заповіту є безпідставними, а тому просить у позові відмовити.

27.09.2023 позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що відповідачем не спростовано доводів щодо того, що померлий ОСОБА_5 не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення та підписання оскаржуваного заповіту. Позивач зазначає, що відповідач помилково вважає, що саме позивач повинен доводити та надавати докази, які б свідчили про обмежену дієздатність чи недієздатність Заповідача на момент укладення заповіту, при цьому долучені позивачем відповіді на адвокатські запити є допустимими засобами доказування та підлягають оцінці судом. Натомість відповідачем не подано жодних доказів на спростування викладених позивачем обставин. Щодо тверджень відповідача про відсутність у висновках лікаря діагнозів, які б могли свідчити про психічні розлади, позивач зазначає, що заповідач проходив лише обстеження у сімейного лікаря, до компетенції якого не належить встановлення діагнозів, пов`язаних із можливістю усвідомлювати значення своїх дій.

02.10.2023 відповідачем на адресу суду скеровано заперечення на відповідь на відзив, у якій зазначив, що сімейний лікар не здійснював направлення заповідача до профілюючих лікарів (невролога, психотерапевта), що свідчить про те, що сімейним лікарем не спостерігались у заповідача нервові розлади чи психічні захворювання, про які стверджує позивач. Вважає, що для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме в момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Щодо відповідей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на адвокатський запит, на які посилається позивач як доказ у справі то зазначає настуне. Вважає, що свідчення викладені у відповіді на адвокатський запит зазначених осіб мають бути підтверджені після встановлення їх анкетних даних у судовому засіданні, оскільки відповіді свідків є надрукованими за одним шаблоном, шрифтом, технічним засобом. Свідків додатково не ідентифіковано, зазначено лише ім`я, прізвище, адреса. Власноручними у даному документі є лише ймовірний їх підпис. Тому на думку відповідача відповіді ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на адвокатський запит є сумнівними доказами, які потребують додаткової перевірки та дослідження судом, оскільки дані документи викликають сумніви з приводу їх достовірності.

04.10.2023 до суду надійшли письмові пояснення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д., у яких зазначено наступне.18.07.2022 за реєстровим №1426 нею було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перед посвідченням заповіту, на підставі документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», нотаріусом встановлено особу заповідача. Нотаріус зазначає, що відповідно до вимог закону вона зобов`язана перевірити дієздатність особи, яка звертається за вчиненням нотаріальної дії. З цією метою було проведено розмову із ОСОБА_5 , йому роз`яснено наслідки вчинення нотаріальної дії, та нотаріус переконалася, що заповідач повністю усвідомлював значення своїх дій, зміст роз`яснень та наслідки посвідчення заповіту. Також нотаріусом було з`ясовано дійсні наміри та волю заповідача щодо розпорядження своїм майном на випадок смерті. Волевиявлення заповідача було вільним та відповідало його волі. Нотаріус не виявила жодних ознак психічних розладів або інших обставин, які б свідчили про неможливість усвідомлювати та керувати своїми діями під час складання та підписання заповіту. Заповіт посвідчено без будь-якого фізичного чи психічного тиску на заповідача. На момент його складення у ОСОБА_5 не було фізичних вад або захворювань, які б позбавляли його можливості самостійно прочитати текст заповіту та підписати його. На заповіті міститься рукописний напис заповідача про те, що він прочитав та підписав заповіт, який відповідає його волевиявленню. Заповідач власноручно підписав заповіт, що позивачем не оспорюється, і наявність цього підпису підтверджує його наміри, волю та фіксує його волевиявлення.Крім того, просила слухати справу у її відсутності, вирішення справи покладає на розсуд суду.

12.10.2023 позивачем ОСОБА_3 подано до суду заяву про виклик у судове засідання свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яку обґрунтовано тим, що вказані особи є сусідами або членами родини померлого та можуть надати відомості щодо способу життя померлого, а також щодо його взаємовідносин із позивачем і відповідачем.

16.10.2023 представником відповідача ОСОБА_1 на адресу суду подано заяву про виклик у судове засідання як свідка приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Максимів Людмилу Данилівну.

Протокольною ухвалою суду від 16.10.2023 було задоволено клопотання позивача про допит свідків задоволено.

Крім того, 16.10.2023 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування у приватного нотаріуса Максимів Л.Д. копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку на виконання цієї ухвали суду було надано 03.11.2023.

07.11.2023 представником відповідача ОСОБА_1 на адресу суду подано клопотання про долучення до матеріалів письмових доказів, а саме: характеристики ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які надані керівником ГО «ВГО УНСО» Дмитром Ферцовичем та Верховним Отаманом ГКВ генерал-лейтенантом Ю.Білоусом Львівської регіональної громадської організації «Галицьке козацьке військо». З яких вбачається, що « ОСОБА_14 був відповідальною, сумлінною, ініціативною та дисциплінованою людиною, яка може приймати рішення при вирішенні будь-яких завдань. Людиною яка брала активну участь у житті організацій на благо нашої держави, який був задіяний у волонтерській роботі та фінансово допомагав ЗСУ до останніх днів свого життя».

15.11.2023 на адресу суду позивачем було подано клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Клопотання мотивує тим, що для визначення психічного стану Заповідача на момент складання заповіту необхідні спеціальні знання в галузі психіатрії, а відтак просить клопотання задоволити.

Крім того, 15.11.2023 позивачем було долучено докази, які на його думку підтверджують, що заповідач перебував в стані за якого не міг критично ставитись до своїх дій, а саме: долучено копію фотознімок, які підтверджують збирання та зберігання заповідачем непотрібних речей у величезній кількості.

15.11.2023 представником відповідача Лупій Х.Ю. подано клопотання про виклик у судове засідання як свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також подано додаткові пояснення від 22.11.2023 щодо поданих позивачем доказів, у яких зазначено, що зі слів відповідача протягом трьох років у приватному помешканні заповідача проводились ремонтні роботи, у зв`язку з чим на прибудинкову територію було винесено старі непотрібні речі, тому подані до суду позивачем копії фотознімків не можуть бути належним та достовірним доказом у справі, оскільки з них не вбачається патологічне накопичення речей Заповідачем, як це намагається довести позивач. Також відповідач зазначає, що незрозуміло, чому за умови стверджуваного позивачем критичного стану заповідача та зловживання спиртними напоями, позивач не звертався за медичною допомогою для батька та/або до правоохоронних органів щодо систематичного виготовлення та вживання спиртних напоїв. Крім того, відповідач наголошує, що подані позивачем фотокопії не підтверджують причинно-наслідковий зв`язок неспроможності заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент укладення та підписання оскаржуваного заповіту.

29.11.2023 року третьою особою ОСОБА_2 подано клопотання про витребування інформації в Управлінні патрульної поліції у Львівській області, в якому заявник просить надати дані про те, чи надходили до Управління відповідні повідомлення про виклик поліції за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.06.2022 по 20.07.2022. У разі встановлення факту надходження таких повідомлень, заявник просить зазначити: хто саме здійснював виклик, які обставини стали підставою для його здійснення, які фактичні дані були встановлені після прибуття екіпажу патрульної поліції на місце, а також чи складався будь-який процесуальний документ (зокрема протокол) за результатами реагування екіпажу.Крім того, третьою особою також подано заяву про виклик та допит як свідка відповідача ОСОБА_4 .

29.11.2023 протокольною ухвалою суду було задоволено частково клопотання третьої особи ОСОБА_2 про витребування інформації в Управлінні патрульної поліції у Львівській області, а саме надати інформацію, чи надходило повідомлення про виклик поліції за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 01.06.2022 по 20.07.2022 і чи було за результатами прибуття складено протокол про адміністративне правопорушення та/або терміновий заборонний припис, якщо так надати копію таких документів.

Крім того 29.11.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

06.12.2023 на адресу суду надійшла відповідь вх. №36534 заступника начальника управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Свешнікова А., якої вбачається, що згідно інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційного порталу Національної поліції України» в період часу з 01.06.2022 по 20.07.2022 за адресою АДРЕСА_1 , адміністративних матеріалів або термінових заборонних приписів працівниками УПП у Львівській області ДПП, не складались.

08.01.2024 у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_13 який вказав, що знайомий із сторонами спору. Позивач є його зятем, між ними склалися дружні відносини. З відповідачем у минулому виникали конфліктні ситуації, у тому числі із проявами погроз. Свідок був знайомий із померлим ОСОБА_17 . Востаннє бачив його у жовтні 2022 року за місцем проживання у м. Винники, спілкування обмежилося вітанням, оскільки той перебував після операції. До цього контактував із ним 24.08.2022 року під час святкування дня народження онука. При цих зустрічах ОСОБА_18 не скаржився на стан здоров`я, та свідок не зауважив будь-яких обставин, які могли б свідчити про неспроможність останнього усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_13 повідомив, що протягом тривалого часу (орієнтовно не менше 20 років) між ОСОБА_18 та його сином ОСОБА_19 існували напружені відносини. Водночас відносини із сином ОСОБА_20 були кращими. На думку свідка, ОСОБА_18 ставився до ОСОБА_20 як до рідного сина, тоді як до ОСОБА_19 - з відчуженням. Свідок був очевидцем ситуацій, коли ОСОБА_18 перешкоджав ОСОБА_19 у проведенні будь-яких ремонтних та будівельних робіт у будинку. Свідок зазначив, що ОСОБА_18 зловживав алкогольними напоями, проте стороннього догляду не потребував і до останніх днів був самостійним у побуті. Особисто бачив ОСОБА_18 34 рази на рік у останні роки його життя. Також стверджував, що особисто чув, як ОСОБА_18 говорив ОСОБА_20 приблизно таке: «Все буде твоє, не переживай». Крім того, свідок чув від ОСОБА_18 , що якщо ОСОБА_19 щось не підходить, то він може переїхати жити у м. Червоноград.

Також 08.11.2025 у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_11 , яка зазначила, що знайома зі сторонами, оскільки вони є їй двоюрідними братами по лінії матері. За її словами, після смерті матері у 2000 році відносини у сім`ї ОСОБА_21 погіршилися та почали виникати конфлікти між ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . При цьому сторони все життя підтримували тісне спілкування між собою. Стосовно ОСОБА_5 свідок пояснила, що останні роки він часто зловживав алкогольними напоями та мав неохайний зовнішній вигляд. Водночас свідок ніколи не чула, щоб ОСОБА_18 висловлював намір скласти заповіт на користь виключно ОСОБА_20 . При цьому вона уточнила, що останні сім років не спілкувалася з покійним особисто, а лише випадково могла його зустріти на ринку чи на вулиці.Також зазначила, що будинок сторін межує із ринком, і навесні 2023 року, перебуваючи на ринку, стала очевидцем конфліктної ситуації, коли покійний ОСОБА_18 , перебуваючи на подвір`ї власного будинку, кричав до невістки ОСОБА_22 (дружини ОСОБА_19 ) та висловлювався на кшталт: «Ти тут нічого не маєш, забирайся звідси».

Крім того, 08.11.2025 за клопотанням третьої особи ОСОБА_2 у судовому засіданні було допитано відповідача як свідка. Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що за спірною адресою не проживає близько 15 років. Зазначив, що конфліктів між батьком та його братом ОСОБА_19 не було, та вважав, що батько мав намір залишити будинок у спадок порівну. Разом з тим свідок повідомив, що приблизно у липні 2022 року приїхав до батька (який проживав окремо у м. Винники) та, зайшовши на подвір`я, побачив, як ОСОБА_23 (третя особа, син позивача) за допомогою болгарки зрізав металеві сходи, які встановив батько. За словами свідка, ця обставина дуже обурила батька, і саме після цього він змінив своє рішення щодо спадкування та вирішив скласти заповіт на користь нього. ОСОБА_4 зазначив, що одразу повідомив позивача про намір батька скласти заповіт, на що останній відповів, що йому нічого не треба. Водночас ОСОБА_20 наголосив, що домовленість із нотаріусом батько здійснював самостійно. При посвідченні заповіту він, ОСОБА_20 , був присутній; послуги нотаріуса оплачував сам батько. За словами свідка, при підписанні заповіту батько перебував у тверезому стані.

16.02.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення з приводу заяви третьої особи ОСОБА_2 , що заповідач у липні 2022 року перебував у агресивному, неадекватному стані, не усвідомлював вчинення своїх дій, що призвело до побутового конфлікту між сім`ями й саме цю ситуацію можна розцінювати як критичну, відтак змусило ОСОБА_2 викликати поліцію. Однак як вбачається із листа від 04.08.2022 №М-1146/04/3722 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області, звернення до поліції було з приводу неправомірних дій ОСОБА_4 і аж ніяк не стосувалось поведінки заповідача, як це стверджував ОСОБА_2

22.05.2024 в судовому засіданні було допитано як свідка третю особу приватного нотаріуса ОСОБА_24 . Остання повідомила, що особисто знайома зі сторонами не була. Пригадує, що 18.07.2022 року у приміщенні нотаріальної контори у м. Винники при посвідченні заповіту були присутні заповідач ОСОБА_14 та його син ОСОБА_20 (відповідач). Нотаріус роз`яснила заповідачу порядок та правові наслідки укладення заповіту, у неї не виникало жодних сумнівів щодо того, що заповідач діє добровільно, з власної волі та повністю усвідомлює значення своїх дій. Процедура відбувалась у звичайному порядку, заповідач чітко висловлювався, самостійно прочитав текст заповіту та власноручно зробив відповідний напис. Жодного тиску чи впливу з боку присутнього сина не спостерігалось. ОСОБА_25 під час посвідчення заповіту поводився пасивно та не втручався у процедуру.

Також 22.05.2024 у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_16 . Останній повідомив, що знайомий з відповідачем ОСОБА_26 з дитинства, а з його батьком - ОСОБА_17 підтримував дружні стосунки з 90-х років. Зазначив, що часто зустрічався з ОСОБА_17 - декілька разів на місяць, разом відзначали державні свята, входили до кількох громадських організацій, зокрема до «Галицького козацького війська». Востаннє спілкувався з ОСОБА_17 приблизно за два тижні до його смерті. Зі слів свідка, на момент цієї зустрічі ОСОБА_14 виглядав нормально, був адекватний, логічно спілкувався, і в нього не виникало жодних сумнівів щодо психічного стану останнього. Свідок підтвердив, що приблизно за рік до останньої зустрічі ОСОБА_27 була проведена операція на ноги, однак при цій зустрічі він самостійно і вільно пересувався.

22.05.2024 було також допитано свідка ОСОБА_15 , який повідомив, що був знайомий з ОСОБА_17 декілька років, у період 20212022 років приблизно півтора року проживав у нього, між ними підтримувались дружні відносини. Також був знайомий з його синами: ОСОБА_19 проживав разом із батьком, ОСОБА_20 проживав окремо. Останній раз спілкувався з ОСОБА_17 приблизно за місяць до його смерті, коли той перебував у лікарні. За словами свідка, ОСОБА_14 поводив себе адекватно, чітко та логічно висловлювався, і у нього не виникало жодних сумнівів щодо психічного стану останнього.

04.09.2024 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи. На вирішення експертів поставлено запитання чи розумів значення своїх дій та чи міг керувати ними ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ), на момент складення та підписання ним заповіту від 18.07.2022 року посвідченого приватним нотаріусом Максимців Людмилою Данилівною. Оплату вартості експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 .

10.09.2024 на адресу суду третьою особою ОСОБА_2 було подано додаткові пояснення, де останній зазначив, що при допиті відповідача ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Максимів Л.Д. виявлено розбіжності, а саме: щодо способу узгодження дати та часу складання заповіту та щодо того ким здійснювалась оплата, а тому вказані розбіжності свідчать про недостовірність наданих свідчень.

21.11.2024 на адресу суду від начальника Львівської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» Гуцала В. вх. №37422 надійшло повідомлення з розрахунковим рахунком про необхідність оплати судово-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_5 , призначеної ухвалою суду від 04.09.2024.

На виконання вказаного повідомлення, супровідним листом від 25.11.2024 позивачу ОСОБА_3 було направлено копію зазначеного повідомлення для здійснення оплати.

22.08.2025 листом в.о. начальника Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №27/02/1536-2025 від 31.07.2025 вх. №29190 ухвалу суду від 04.09.2024 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи та матеріали судової справи №463/6799/23 повернуто.

Протокольною ухвалою суду від 29.10.2025 ухвалено відновити провадження у справі та продовжити розгляд справи.

У судове засідання позивач не з`явився на адресу суду подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечила, крім того надала супровідний лист начальника Львівської філії судових експертиз Гуцала В., де вказано, що кошти за проведення експертизи на розрахунковий рахунок Інституту не надходили, відповідно дана експертиза не була прийнята до виконання.

У судовому засіданні третьою особою ОСОБА_2 (син позивача) підтверджено, що оплата за експертизу позивачем не здійснена через надмірну вартість дослідження.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другоїстатті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

За змістом ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Як вказано у частинах 1 та 2статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно з частинами 1-3статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу.

На підставі частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

За змістом частин 1, 5 і 6статті 1253 ЦК Українина бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і покликаний вирішити питання щодо призначення спадкоємців.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Нормами Книги шостої ЦК України визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення. Порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені углаві 85 ЦК України, у її статтях 1247-1249, 1253 (пункти 60, 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 14-173цс20).

Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях1247-1249, 1253 ЦК України (постанови Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі№ 466/9242/21 (провадження № 61-4349св23); від 10 квітня 2024 року у справі№ 683/1110/21, провадження № 61-471св24).

Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе, як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормамиглави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 61-21249св19, постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20, провадження №61- 21209св19).

Відповідно до частини 1 і 2 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

В силу частини 3статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частини 1 і 2статті 215 ЦК України).

Відповідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі відповідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 153 (а.с.15).

Позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №17 (а.с. 13).

Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , відповідач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_5 , актовий запис № 16 (а.с. 65).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.06.2023 року, померлий ОСОБА_5 є власником об`єкта житлової нерухомості за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16-19).

Як вбачається з довідки №21.05/907 позивач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2023/007192791 від 08.09.2023 відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 66).

За життя, а саме 18 липня 2022 року, ОСОБА_5 склав на випадок своєї смерті заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д., зареєстрований в реєстрі за № 1426, згідно якого ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі на все те, що за законом він матиме право і що буде належати на момент смерті йому, заповідає ОСОБА_4 (а.с. 67).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В ході розгляду справи судом встановлено, що оспорюваний заповіт був складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, видрукуваний технічними засобами, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_5 і власноручно ним підписаний.

Приватним нотаріусом Максимів Л.Д. встановлено особу заповідача, перевірено його дієздатність, роз`яснено заповідачу зміст статей 1241, 1307 ЦК України, встановлено його дійсну волю на розпорядження майном на випадок його смерті та посвідчено особистий підпис на заповіті.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання заповіту недійсним, позивач зазначав, що при складанні заповіту волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його волі.

Надані позивачем документи - зокрема відповіді на адвокатські запити, фотокопії окремих медичних записів, а також пояснення сусідів - не містять конкретних чи достовірних відомостей, які б підтверджували, що на момент складання заповіту у заповідача наявний психічний розлад або інший стан, що позбавляв його можливості усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними. Долучені позивачем документи не містять висновків лікаря-психіатра, актів медичного огляду чи даних з офіційної медичної документації, які могли б засвідчити недієздатність заповідача у відповідний період.

Суд також зазначає, що ухвала про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не була виконана позивачем що унеможливило отримання належного доказу психічного стану ОСОБА_5 на момент вчинення нотаріальної дії. Відповідно до положень статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відтак, невиконання ухвали суду позивачем розцінюється як невиконання обов`язку щодо доказування заявлених вимог.

Показання свідків, допитаних у судовому засіданні, спростовують доводи позивача.

Так, приватний нотаріус Максимів Л.Д. підтвердила, що під час посвідчення заповіту особу заповідача було встановлено за паспортом, він чітко висловлював свої наміри, розумів зміст заповіту, власноручно його підписав, та не мав зовнішніх ознак розладу здоров`я чи дезорієнтації.

Суд, оцінивши показання свідків у сукупності з письмовими доказами, дійшов висновку, що під час складання заповіту ОСОБА_5 перебував у свідомому стані, усвідомлював зміст своїх дій, їх правові наслідки та діяв добровільно, без стороннього впливу. Показання свідків, допитаних судом, у тому числі ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , підтверджують, що на час складання заповіту ОСОБА_5 перебував у свідомому стані, логічно спілкувався, самостійно підписав документ, а волевиявлення було добровільним і відповідало його намірам.

Надані позивачем письмові докази до позовної заяви, а саме: відповіді на адвокатські запити, фотокопії окремих документів та письмові пояснення сусідів судом не приймаються до уваги як належні та допустимі докази, оскільки зазначені особи не були допитані в судовому засіданні як свідки, що унеможливлює перевірку достовірності їхніх тверджень у порядку, визначеному процесуальним законом.

Отже, доводи позивача щодо недієздатності заповідача чи примушування до складання заповіту є безпідставними і не підтверджуються жодними належними доказами.

Докази про те, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 на момент складання заповіту від 18 липня 2022 року не було вільним і не відповідало волі спадкодавця, у матеріалах справи відсутні.

Крім того, будь-яких обставин, які могли б свідчити про вплив на волевиявлення заповідача, як то: важка фізична або психічна хвороба, вчинення заповіту внаслідок обману, під примусом, шляхом застосування фізичної сили судом не встановлено.

Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що заповіт ОСОБА_5 , посвідчений 18 липня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Максимів Л.Д. та зареєстрованого в реєстрі за № 1426, за яким ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі на все те, що за законом він матиме право і що буде належати на момент смерті йому, заповів ОСОБА_4 , складений з дотримання вимог закону, підписаний особисто заповідачем, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, а позивачем не доведено наявність підстав для визнання заповіту недійсним.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що доводи позивача та третьої особи щодо наявності підстав для визнання заповіту недійсним є безпідставними та необґрунтованими, не підтверджуються належними та достатніми доказами, а тому суд не має підстав вважати позовні вимоги доведеними, у зв`язку із чим в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачем витрати слід залишити за ним.

Крім того, у відповідності до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України вжиті ухвалою суду від 09 серпня 2023 року заходи забезпечення позову, шляхом заборони приватному нотаріусу Максимів Людмилі Данилівні вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 за заповітом складеним ОСОБА_5 від 18 липня 2022 року та посвідченим приватним нотаріусом Максимів Людмилою Данилівною та зареєстрованого у спадковому реєстрі під номером 69480327 до набрання рішенням суду у цій справі законної сили, слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд:

у х в а л и в :

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Максимів Людмила Данилівна про визнання недійсним заповіту.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2023 року шляхом заборони приватному нотаріусу Максимів Людмилі Данилівні вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4 за заповітом складеним ОСОБА_5 від 18 липня 2022 року та посвідченим приватним нотаріусом Максимів Людмилою Данилівною та зареєстрованого у спадковому реєстрі під номером 69480327 - скасувати.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту судового рішення 17 листопада 2025 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ;

Третя особа: приватний нотаріус Максимів Людмила Данилівна, місцезнаходження: м. Львів, вул. В. Великого, 35а;

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя Г.Б. Жовнір