Провадження №: 2/336/4062/2025
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2025 року місто Запоріжжя
Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Турчинського Максима Ігоровича, за участю секретаря судового засідання Кумечко Ірини Миколаївни, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»
третя особа: Приватне акціонерне товариство «СГ «ТАС»
про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та заперечень
До Шевченківського районного суду міста Запоріжжя через свого представника звернулося з позовними вимогами Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування в розмірі 12 826, 82 грн та витрати сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 05 червня 2024 року о 12 год. 20 хв. у м.Запоріжжя, по вул.Шевченка, 16 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «FORD FOCUS» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mazda CX-30» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . АТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 31 062,00 грн на користь ФОП Уварова, який здійснив ремонтні роботи, що підтверджується платіжним дорученням №1075169 від 01.08.2024 року. Натомість, АТ "СГ "ТАС" (приватне), в якій було застраховано цивільну відповідальність водія ОСОБА_1 , здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 18 235,18 грн на користь АТ «СК «АРКС» як страховику, який виплатив відшкодування потерпілій стороні ОСОБА_2 . Позивач просить суд стягнути з відповідача 12 826,82 гривень суми відшкодування, які не були відшкодовані АТ «СГ «ТАС» (приватне) позивачеві.
На адресу суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Говіної Лариси Володимирівни та заява про залучення співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», заявлено клопотання про витребування доказів, а саме витребування від АТ «СГ «ТАС» (приватне) матеріали страхової справи за фактом ДТП, що мало місце 05.06.2024 року за участю ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди водію автомобіля «FORD FOCUS», реєстраційний номер НОМЕР_3 .
У відповіді на відзив представник позивача адвокат Сечко Сергій Володимирович зазначив про необґрунтованість доводів представника відповідача та зазначив про наявне право позивача на отримання відшкодування виплаченої суми, просив задовольнити позовні вимоги.
Рух справи
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.09.2025р. позовна заява залишена без руху, надано строк на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04.09.2025р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, надано сторонам строк для подання заяв по суті.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.09.2025р. залучено до участі у справі в якості третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», витребувані докази.
Встановлені судом фактичні обставини по справі
05 червня 2024 року о 12 год. 20 хв. у м.Запоріжжя, по вул.Шевченка, 16 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «FORD FOCUS» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Mazda CX-30» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Разом з тим, 11.05.2024 між Акціонерним товариством "СГ "ТАС"(приватне) та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №220840721), відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є «FORD FOCUS» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з визначенням страхової суми: за шкоду, завдану майну 160 000,00 грн. та 320 000,00 гривень за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, сума франшизи 1600,00 грн., строк дії договору з 11.05.2024р. по 10.05.2025р. (включно).
29.07.2025р. ОСОБА_2 подано заяву про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу, за фактом ДТП, яке сталася 05.06.2024р., між учасниками якої було складено електронний європротокол, згідно якого винуватцем ДТП визначений водій автомобіля «FORD FOCUS» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , який під час руху заднім ходом здійснив зіткнення з автомобілем «Mazda CX-30» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Застосовані норми права та висновки суду
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).
Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст.1188 ЦК України).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно до ч.3 ст.105 Закону України «Про страхування», здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).
Відповідно до п.59 ч.1 ст.1 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства
У ч.1 статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Частиною 1 статті 979 ЦК України встановлено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.
Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України (ч.1 ст.980 ЦК України).
Відповідно до ст.981 ЦК, договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.
На момент спричинення ДТП, - 05.06.2024 року, між ОСОБА_1 та страховою компанією АТ "СГ "ТАС" (приватне) був укладений договір страхування (страховий поліс) від 11.05.2024 року, поліс № 220840721 щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складала 160 000,00 грн., розмір франшизи 1600,00 грн. Даний договір був укладений на 1 (один) рік, тобто до 10.05.2025 року.
Страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб (ст.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст.29 зазначеного Закону).
Статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені дії осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим, механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395.
Методика розроблена згідно із Законами України "Про судову експертизу", "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національним стандартом N1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 N 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (п.1.1 Методики).
Відповідно до п.1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (п. 1.4 (д) Методики).
Пункт 2.4. Методики, передбачає, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна (п.5.1 Методики). У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку (абз.2 п.5.2 Методики).
Згідно п.6.1. Методики визначення типу, моделі, версії КТЗ, року його виготовлення, комплектності, укомплектованості, повної маси, робочого об`єму двигуна тощо проводиться на основі даних виробника КТЗ. Визначальним при цьому є ідентифікаційний номер VIN.
Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою: У=Ср+См+Сс*(1-Ез) + ВТВ, де Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; ВТВ - величина втрати товарної вартості.
За змістом п. п. 8.2, 8.3 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається на момент пошкодження транспортного засобу.
Цивільно-правова відповідальність власника (володільця) автомобіля «FORD FOCUS» державний реєстраційний номер НОМЕР_8 була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ліміт відповідальності страховика становив 160 000,00 гривень.
На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Mazda CX-30» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , були застраховані в АТ «СК «АРКС» Договором добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Все включено» Оферта № 0078027а3е від 24.08.2023 року.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.80 ЦПК).
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з принципом змагальності сторін саме позивач має довести належними та допустимими доказами свої вимоги.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (п. 35 постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду погоджується з доводами відповідача, який заперечував проти відшкодування вже виплаченого позивачем потерпілій страхового відшкодування, оскільки вважав, що саме на третю особу як страховика відповідача покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
За вищенаведених обставин, враховуючи зміст правовідносин сторін та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог, які не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Долучені до позовної заяви докази, на переконання суду, не можуть розцінюватися як докази, оскільки складені всупереч вимогам законодавства. Крім того, суд вважає, що позивачем не доведено право на звернення до суду з позовом до відповідача з урахуванням того, що відповідачем було застрахована цивільна відповідальність власника (володільця) транспортного засобу, та відповідний обов`язок щодо відшкодування збитків (матеріальної шкоди) у разі настання страхового випадку покладається саме на страховика.
Керуючись ст.ст.258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «СГ «ТАС» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Інформація про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Максим ТУРЧИНСЬКИЙ 01.12.25