Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бенца К.К.

за участю секретаря судового засідання Майор Ю.В.

за участі:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , поданої в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 , заінтересована особа Баранинська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, Ужгородська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 , заінтересована особа Баранинська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, Ужгородська районна державна нотаріальна контора звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно вимог заяви заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на день смерті разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи вимоги представник заявника вказує на те, що ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 75-ти років є матір`ю заявниці, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтва про укладання шлюбу серії НОМЕР_3 від 05.02.1977 року.

Вказує, що гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована в АДРЕСА_1 та на день її смерті в даному будинку ніхто не був зареєстрований, що підтверджується даними довідки виконкому Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області вих. №409 від 10.06.2025 року.

Окрім того представник зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер брат заявниці ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВВС № 101071.

Зазначає, що згідно довідки виконкому Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області вих. № 183 від 20.02.2025 року, заповіт від імені гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , сільською радою не посвідчувався. На момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 , крім ОСОБА_1 , не залишилося інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадщину за заповітом чи за законом. Інші близькі родичі, які могли б бути спадкоємцями, померли раніше або не прийняли спадщину. Таким чином, заявник є єдиною особою, яка має право прийняти спадщину після смерті матері.

Представник вказує, що з метою оформлення спадщини, заявник звернулася до Ужгородської районної державної нотаріальної контори, де їй було усно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначене майно, що належало її матері ОСОБА_4 , у зв`язку з пропущенням строку для подачі заяви про прийняття спадщини та нотаріусом було роз`яснено право на звернення до суду.

Вказує, що відповідно до довідки виконкому Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області вих. № 410 від 10.06.2025 року, вбачається, що на момент смерті гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 з нею фактично без реєстрації проживала дочка ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник зазначає, що встановлення факту проживання заявника ОСОБА_1 разом із спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_4 на час відкриття спадщини необхідно заявниці для реалізації її права на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 у встановленому законом порядку.

З посиланням на викладене просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала на день смерті разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Виклад позицій сторін по справі:

В судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав, з підстав викладених у заяві. Надав пояснення аналогічні викладеним у заяві. Просив суд задовольнити заяву та встановити факт, що ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті своєї матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживала разом з нею у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи представника підтримала. Зокрема зазначила, що ОСОБА_4 є її матір`ю, яка проживала за адресою АДРЕСА_1 . Зазначила, що вона з 2007 -2008 року проживала спільно з матір`ю та вела з нею спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 аж до смерті матері ОСОБА_4 . Просила суд заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Баранинська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області в призначене судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням заявника в якості свідка ОСОБА_7 (роз`яснено ст. 63 Конституції, попереджена про кримінальну відповідальність та приведена до присяги ) зазначила, що перебуває з заявником у дружніх відносинах. Зазначила, що з померлою ОСОБА_4 проживав її син ОСОБА_8 , який помер. Після того з померлою ОСОБА_4 по день її смерті проживали заявниця та її чоловік. Зазначила, що про ці обставини їй відомо, так як часто приходила до них додому та допомагала садити картоплю, виноград збирати .

Допитана в судовому засіданні за клопотанням заявника в якості свідка ОСОБА_9 (роз`яснено ст. 63 Конституції, попереджена про кримінальну відповідальність та приведена до присяги ) зазначила, що з заявником вони є сусідами. Вказала, що заявниця ОСОБА_1 народилась в с. Нижнє ОСОБА_10 та постійно перебувала та проживала там з матір`ю ОСОБА_4 до її смерті. Вказала, що вони разом з матір`ю вели спільне господарство. Зазначила, що інші діти не проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням заявника в якості свідка ОСОБА_11 (роз`яснено ст. 63 Конституції, попереджений про кримінальну відповідальність та приведений до присяги ) зазначив, що він є сином заявниці ОСОБА_1 . Вказав, що після смерті рідного брата його матері - ОСОБА_12 , його мама постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з бабусею, оскільки остання потребувала допомоги.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням заявника в якості свідка ОСОБА_13 (роз`яснено ст. 63 Конституції, попереджений про кримінальну відповідальність та приведений до присяги ) зазначив, що є братом заявниці ОСОБА_1 . Зазначив, що в колі сім`ї ними було визначено, що після смерті матері та батька будинок за адресою: АДРЕСА_1 переходить до заявниці ОСОБА_1 . Також вказав, що його сестра ОСОБА_1 проживала разом з матір`ю до її смерті та доглядала за нею по день її смерті.

Допитаний в судовому засіданні за клопотанням заявника в якості свідка ОСОБА_14 (роз`яснено ст. 63 Конституції, попереджений про кримінальну відповідальність та приведений до присяги ) зазначив, що є братом заявниці ОСОБА_1 . Зазначив, що його сестра має квартиру в м. Ужгород, водночас весь час проживала і проживає в АДРЕСА_1 .

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

08.08.2025 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

Заслухавши вступне слово заявника, представника заявника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті о бставини, на яків она посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи , а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору,з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Фактичні обставини справи:

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виданому на російській мові в графі «мати» зазначено ОСОБА_4 , а в графі «батько» - ОСОБА_16 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серїї НОМЕР_2 від 24.01.1957 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_15 після укладення шлюбу з ОСОБА_17 , який зареєстрований 05.02.1977 року актовий запис №4, змінила прізвище на « ОСОБА_18 », що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_3 від 05.02.1977 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Ужгород Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації смертей 2010 року 12 листопада зроблено відповідний актовий запис за №31, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 12.11.2010 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Судом встановлено, що на момент смерті гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 а/з №31 від 12.11.2010 року, була зареєстрована в АДРЕСА_1 , в даному будинку на день смерті ніхто не був зареєстрований, що підтверджується даними довідки старости сіл Руські Комарівці, Нижнє Солотвино, Глибоке Буксар Р.Р. №409 від 10.06.2025 року.

Судом встановлено, що заповіт від імені гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 а/з №31 від 12.11.2010 року сільською радою не посвідчувався, що підтверджується даними довідки адміністратора відділу ЦНАП Баранинської сільської ради Тюшка М.І. №183 від 20.02.2025 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі рішення розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації Ради народних депутатів №439 від 19 листопада 2002 р. та сертифікату РН №168950 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,515 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Холмецької сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується даними державного акту на право приватної власності на землю від 19.11.2002 року серії ІІ - ЗК №008401.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2004 року за №1-485, посвідченого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Савчин Н.І., вбачається, що спадкоємцем майна гр. ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 є мати ОСОБА_4 , яка проживає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з: права власності на майновий пай в розмірі 824,00 грн., що становить 0,05 відсотка майна пайового фонду КСП «СВІТАНОК» реорганізованого ПСП «Світанок» с. Р. Комарівці, належного померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСГП серії НОМЕР_5 , виданого 27 квітня 2001 року Руськокомарівською сільською радою.

Судом встановлено, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , що підтверджується даними витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8568475 від 07.10.2005 року.

Судом встановлено, що на момент смерті гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 а/з №31 від 12.11.2010 року, була зареєстрована в АДРЕСА_1 , в даному будинку на день смерті фактично без реєстрації проживала дочка ОСОБА_1 , що підтверджується даними довідки старости сіл Руські Комарівці, Нижнє Солотвино, Глибоке Буксар Р.Р. №410 від 10.06.2025 року.

Нормативно-правове обґрунтування :

У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є час смерті особи.

Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1225 ЦК Українидо спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Частиною першою статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Факт спільного проживання заявника ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_4 на час її смерті підтверджується даними довідки старости сіл Руські Комарівці, Нижнє Солотвино, Глибоке Буксар Р.Р. №410 від 10.06.2025 року, згідно якої вбачається, що на момент смерті гр. ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 а/з №31 від 12.11.2010 року, була зареєстрована в АДРЕСА_1 , в даному будинку на день смерті фактично без реєстрації проживала дочка ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що поданими заявником доказами доведено, що ОСОБА_1 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно ч. 1 ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Згідно роз`яснень, що містяться в пунктах 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявників зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що заявнику необхідно встановити факт постійного спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника із спадкодавцем на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини.

За життя спадкодавця, ОСОБА_1 яка хоч і не була зареєстрована у житловому будинку спадкодавця, однак проживала у ньому до її смерті, що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а відтак суд дійшов висновку про задоволення заявлених вимог та встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 до дня її смерті.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачами не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що вимоги про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем на момент смерті підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 29, 1216-1217, 1261, 1268, 1296-1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 19, 258, 259, 265, 268, 273, 293, 315, 316, 319, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , поданої в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 , заінтересована особа Баранинська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, Ужгородська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини- задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на час відкриття спадщини за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ужгородський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Учасники справи:

Заявник: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

Заінтересована особа: Баранинська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, (місце знаходження: Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Центральна, буд. 42);

Заінтересована особа: Ужгородська районна державна нотаріальна контора (місце знаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, 47).

Дата складання повного судового рішення у звязку з проходженням суддею тижневої підготовки суддів місцевих загальних судів в Національній школі суддів України 21.11.2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца