Провадження № 2-др/522/205/25
25 листопада 2025 року м. Одеса
Суддя Приморського районного суду міста Одеси Бондар В.Я., розглянувши заяву представника Національного університету «Одеська політехніка» - Севастьянової Оксани Миколаївни про ухвалення додаткового рішення,
У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого структурного підрозділу «Одеський автомобільно-дорожній коледж Національного університету «Одеська політехніка», Національного університету «Одеська політехніка» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 листопада 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

До суду 18.11.2025 надійшла заява представника НУ Одеська політехніка» - Севастьянової Оксани Миколаївни про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь НУ «Одеська політехніка» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 46 000 грн, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 181,68 грн.

До суду 24.11.2025 надійшли заперечення представника ОСОБА_1 Клачок Б.О. на заяву про ухвалення додаткового рішення, які мотивовані тим, що розмір витрат на правову допомогу є необґрунтованим та надмірним. Вказує, що заява подана відповідачем без дотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України. Відповідач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують вартість наданих послуг, відсутній детальний опис робіт. Вказує, що у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення, то позивачка заявляє клопотання про зменшення витрат на правову допомогу до 500 грн.

Згідно ч.3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Судом вирішується лише питання про судові витрати, тому заява розглядається без повідомлення учасників справи.

У запереченнях від 24.11.2025 представник позивача Клачок Б.О. просила здійснити розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у відкритому судовому засіданні за участі позивача, таку заяву суд залишає без задоволення, з огляду на положення ч.3 ст.270 ЦПК України та за відсутності підстав проводити судове засідання, обидві сторони надали свої пояснення щодо ухвалення додаткового рішення.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали заяви та заперечень, доданих до них документів та матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У зв`язку з тим, що судом не вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу під час ухвалення рішення, заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

30 липня 2025 року між ОСОБА_2 та ректором Національного університету «Одеська політехніка» Оборським Г.О. укладено договір №30/07 про надання правничої допомоги, згідно якого адвокат надає правову допомогу Клієнтовi у вигляді представництва його інтересів в Приморському районному суді м.Одеса з питань представництва інтересів Клієнта у справ 522/16652/25-E шляхом підготування, подання вiдзиву на позов, iнших процесуальних заяв, в тому числi подання зустрічної позовної заяви (у разi необхiдностi) вiд iмені Коледжу з правом оскарження рiшень до Одеського апеляційного суду, до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

17 листопада 2025 року між ОСОБА_2 та ректором Національного університету «Одеська політехніка» Оборським Г.О. укладено акт прийому-передачі до договору №30/07 про надання правничої допомогу від 30 липня 2025 року, згідно якого гонорар адвоката складає 46 000 грн за участь у 8 судових засіданнях, складення 4 адвокатських запити, клопотання про виклик свідків, відзиву, 3 клопотання про долучення доказів, заперечення на відповідь на відзив, клопотання про витребування доказів, заява про отримання технічного запису.

Фактична сплата гонорару не підтверджується.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

З урахуванням цього не підлягає компенсації за рахунок позивачки вартість підготовки клопотання про витребування у справі, оскільки вказане клопотання залишено без задоволення.

Окрім того, докази подаються разом з відзивом, тому складення клопотання про долучення доказів було без необхідності.

Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 відступив від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В акті приймання-передачі зазначені послуги надані адвокатом і тому відсутність детального розрахунку не є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.

При тому, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача про те, що вартість послуг правової допомоги є завищеною, неспівмірною зі складністю справи та підлягає зменшенню за заявою представника позивача.

Отже, оцінюючи складність справи, співмірність вартості правничої допомоги до складності справи, зважаючи на відсутність встановлення часу витраченого адвокатом, суд вважає, що надану правову допомогу слід зменшити до 5 000 грн.

Тож, оскільки при ухвалені рішення не вирішено питання стягненні витрат на правову допомогу, то необхідно ухвалити додаткове рішення щодо розподілу судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Адвокат Севастьянова О.М. 24.10.2025 сплатила 181,68 грн судового збору за видачу копії технічного запису, про що свідчить платіжна інструкція №25, проте, на переконання суду, такі витрати не були необхідними, адже представник була присутня на судовому засіданні, брала участь у допиті свідків, а, тому, відсутні підстави для стягнення судового збору з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника Національного університету «Одеська політехніка» - Севастьянової Оксани Миколаївни про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Заяву представника Національного університету «Одеська політехніка» - Севастьянової Оксани Миколаївни про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Національного університету «Одеська політехніка» (, м.Одеса, пр-т Шевченка, буд.1) витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення складено 25 листопада 2025 року.

Суддя: В.Я. Бондар