КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2015/25
Провадження № 2-о/488/89/25
УХВАЛА

Іменем України

17.11.2025 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

за участю секретаря судового засідання - Волошиної Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Довганюк Л.Б., звернувся до суду із даною заявою, в якій просить:

- встановити факт неправильності запису в актовому записі про народження № 41 від 03.02.1962 р., складеному Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (раніше - Октябрський райбюро ЗАГС Миколаївської області), відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в якому національність батька ОСОБА_3 помилково вказана як «українець» замість вірного «німець»;

- внести зміни у актовий запис про народження № 41 від 03.02.1962 р., складений відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , де у графі «національність батька», ОСОБА_3 , змінити з «українець» на «німець», всі інші відомості про дату і місце народження, прізвище, ім`я та по батькові народженої дитини, а також прізвище, ім`я та по батькові батьків дитини залишити без змін;

- встановити факт неправильності запису в актовому записі про шлюб № 382 від 30.07.1983 р., складеному Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (раніше - Корабельний райвідділ ЗАГС м. Миколаєва), де національність нареченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помилково вказана як «українець» замість вірного «німець»;

- внести зміни у актовий запис про шлюб № 382 від 30.07.1983р., складений Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (раніше - Корабельний райвідділ ЗАГС м. Миколаєва), про реєстрацію шлюбу нареченого ОСОБА_2 , 1962 року народження, та нареченої ОСОБА_5 , 1961 року народження, де у графі «національність» нареченого, ОСОБА_6 , змінити з «українець» на «німець», всі інші відомості в актовому записі про шлюб № 382 від 30.07.1983 залишити без змін.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначає, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у родині ОСОБА_3 , етнічного німця, та ОСОБА_7 , українки, що підтверджується свідоцтвом про народження та іншими доказами, доданими до заяви.

Однак у його актовому записі про народження національність батька помилково зазначена як «українець» замість «німець». Унаслідок цього, у подальшому, в актовому записі про його шлюб із ОСОБА_5 від 30.07.1983 р. також було невірно зазначено його національність як «українець».

Факт належності батька заявника, ОСОБА_3 , до німецької національності підтверджується рішенням Світловодського міського суду Кіровоградської області від 22.10.1999 р. у справі № 2-2125/1999, яким встановлено неправильність аналогічних записів щодо брата заявника - ОСОБА_8 , та внесено відповідні зміни до актових записів про його народження і народження його сина.

Заявник зазначає, що про наявність помилки у власному свідоцтві про народження він дізнався лише під час оформлення його донькою документів для підтвердження німецького походження у зв`язку з отриманням статусу пізнього переселенця (Spataussiedler) у Федеративній Республіці Німеччина.

Заявник вказує, що звернення до органів державної реєстрації актів цивільного стану не дало результату, оскільки у позасудовому порядку йому відмовлено у внесенні відповідних змін.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить суд встановити факт неправильності записів та зобов`язати внести зміни до актових записів про його народження та шлюб шляхом заміни в графі «національність батька» - з «українець» на «німець», а також у графі «національність нареченого» - з «українець» на «німець».

Установлення зазначених фактів заявник вважає необхідним для усунення розбіжностей у актових записах про народження його та його брата, а також для подальшого підтвердження німецького походження його доньки при оформленні документів у Федеративній Республіці Німеччина.

Ухвалою судді від 21.05.2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами окремого провадження.

В судове засідання заявник та його представник не з`явилися, представник заявника надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність заявника.

Заінтересована особа - Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) надала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (частини друга та третя статті 49 ЦК України).

Фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства (стаття 300 ЦК України).

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому.

У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку (частина перша статті 22 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану").

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 (провадження № 14-215цс19) зазначено, що "питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 "Про порядок зміни громадянами України національності" від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу.

Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні". Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону "Про національні меншини в Україні".

Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою.

Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постанові від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки встановлення у судовому порядку фактів, пов`язаних із належністю осіб до певної національності, є неможливим. Відтак, у зв`язку з неможливістю судового встановлення зазначених фактів, такий спір не може бути предметом розгляду не лише в адміністративному, але й у будь-якому іншому судовому провадженні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд помилково прийняв позов до розгляду, а тому, під час судового розгляду, має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 255 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суд.

Суддя Л.І. Селіщева