Єдиний унікальний номер судової справи: 490/5176/25
Номер провадження: 22-ц/812/2180/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал»

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2025 року, ухвалене під головуванням судді - Черенкової Н.П., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (надалі - МКП «Миколаївводоканал») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2025 року МКП «Миколаївводоканал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення.

Позов обґрунтовано тим, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та споживачем було укладено згідно п.п. б п. 12.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, шляхом оформлення окремого особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі розрахункового документа (розрахункової книжки).

Свої зобов`язання щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення позивач виконував в повному обсязі та належним чином. Між тим, відповідачкою оплата послуг з централізованого водопостачання та водовідведення своєчасно та в повному обсязі не проводилась, у зв`язку з чим станом на 01 квітня 2025 року за період з 01 січня 2004 року по 01 квітня 2025 року утворилася заборгованість у сумі 12 660,93 грн, з яких: 11 937,41 грн - заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення; 723,52 грн - абонентська плата.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , в сумі 12 660,93 грн та 2 422,40 грн судового збору.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 5 860,80 та 1 121,34 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем комунальної послуги, що надає позивач, оскільки між сторонами встановлені фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг постачання холодної води і водовідведення, однак позивач не сплачує вартість послуг, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк, та в повному обсязі. Разом з тим, суд вважав, що заборгованість з відповідачки підлягає стягненню в межах строку позовної давності, а саме: з червня 2022 по червень 2025 року (дату подачі позову) у розмірі 5 860, 80 грн.

Не погодившись з рішенням суду, МКП «Миколаївводоканал» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом невірно застосовано терміни позовної давності. А якщо вже суд і застосовував терміни позовної давності, то необхідно було, враховувати продовжений перебіг позовної давності, стягувати заборгованість за період з 01 квітня 2017 року до 01квітня 2025 року. Однак у зв?язку з відсутністю заяви сторони про застосування строку позовної давності, позовні вимоги повинні бути задоволені у повному обсязі за період з 01 квітня 2017 року до 01 квітня 2025 року..

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, щоМКП «Миколаївводоканал» надає населенню м. Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей з Витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні виданої 14.03.2025 р. року №2.7- року кількість зареєстрованих осіб за адресою становить одну особу - ОСОБА_1 .

Дані про право власності на зазначене приміщення в матеріалах справи відсутні.

Договір про надання послуг водопостачання та водовідведення між позивачем та споживачем, було укладено шляхом оформлення окремого особового рахунку № НОМЕР_1 та видачі розрахункового документа (розрахункової книжки).

31 жовтня 2024 року представником МКП «Миколаївводоканал» у присутності сусідів відповідачки складено Акт про недопуск, згідно якого представників МКП «Миколаївводоканал», за адресою: АДРЕСА_1 , не допущено до виконання своїх обов`язків щодо обстеження водопровідних та каналізаційних систем Споживача, приладів та пристроїв на них.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізованого водопостачання, централізованого водовідведення віднесено до комунальних послуг.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно із частинами першою, третьою статті 9 цього ж Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до викладених положень Закону споживачі зобов`язані своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання.

Пунктами 17, 18 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, в редакції, що була чинною до 01.05.2022 року, встановлено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Підпунктом 1 пункту 29 вказаних Правил передбачено право споживача на зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Підпунктом 3 пункту 29 вказаних Правил передбачено право споживача на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Положеннями пункту 14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2022 р. № 85, встановлено, що надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг.

Згідно пунктів 32-35 зазначених Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, вартість послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначається за обсягом спожитих послуг та встановленими відповідно до законодавства тарифами.

Плата за послуги розраховується виходячи з розмірів затверджених тарифів та обсягу спожитих послуг, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.

Плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

-плати за послуги, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затверджених уповноваженим органом тарифів та обсягу спожитих послуг або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку;

-плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

-плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідних послуг, яка визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата за послуги, абонентське обслуговування та плата за технічне обслуговування і поточний ремонт внутрішньобудинкових систем централізованого водопостачання та водовідведення багатоквартирного будинку вноситься споживачем виконавцю щомісяця однією сумою в порядку та розмірах, визначених договором. При цьому виконавець забезпечує деталізацію інформації щодо структури плати у рахунках споживачів.

Пунктами 37-39 вказаних Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Споживач здійснює оплату спожитих послуг щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.

Пунктом 45 цих Правил передбачено, що Споживач має право: на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості (підпункт 5); на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору (підпункт 7).

Відповідно до правової позиції, що неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 904/7183/17, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16, від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі.

Згідно з частиною 3 статті 11, частиною 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на вищевикладене, хоча в матеріалах справи відсутній письмовий договір відповідачів із позивачем про надання житлово-комунальних послуг, проте саме по собі це не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між сторонами виникли фактичні відносини щодо надання відповідних комунальних послуг. Позивач надавав послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відповідачка ОСОБА_1 є зареєстрованою тоді як остання не оплачувала вартість послуг своєчасно, що порушує право позивача на отримання коштів за надані послуги у встановлений законодавством строк.

За такого, у ОСОБА_1 виникло зобов`язання сплатити заборгованість за спожиті послуги, а у позивача право вимагати від них виконання свого обов`язку щодо оплати наданих послуг.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, з січня 2004 року по квітень 2025 року включно відповідачка послуги водопостачання та водовідведення не оплачувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 12 660, 93 грн, яка складається з заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 11 937, 41 грн та абонентської плати в розмірі 723, 52 грн.

Нарахування за надані послуги відбувалось відповідно до затверджених норм згідно благоустрою помешкання, на підставі рішень Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 р. № 592 від 14.07.2017 р., та № 661 від 28.07.2021 року, за нормою 9,10/8,94 куб. м. на одну людину на місяць. Пільги та субсидії не надавались.

За особовим рахунком відповідачки з лютого 2022 року встановлена також абонентська плата в розмірі 38,08 грн на місяць.

Доказів того, що у період, за який стягується заборгованість,відповідачка відмовлялася від надання вищевказаних послуг у встановленому законом порядку, зокрема звернувшись до позивача з відповідною заявою із документальним підтвердженням їх відсутності у житловому приміщенні - суду надано не було.

Відповідачкою не надано до суду доказів ненадання позивачем послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати.

Разом із тим, матеріалами справи підтверджено порушення ОСОБА_1 строків та розміру оплати наданих позивачем послуг.

Встановивши викладені обставини, оцінивши належним чином надані сторонами докази відповідно до приписів ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобов`язань щодо сплати поточних спожитих послуг з централізованого водопостачання та водовідведення утворилася заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим суду позивачем, який відповідачкою не був спростований.

Разом з тим, суд першої інстанції застосовуючи строк позовної давності та стягуючи заборгованість за період з червня 2022 року по червень 2025 року в межах строку позовної давності, не звернув уваги на наступне.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 цього Кодексу).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України, відповідно до частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21) зазначено, що: тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України дозволяє зробити висновок, що в ній встановлені суб`єктивні межі застосування позовної давності. Тобто такі випадки, до яких позовна давність не застосовується судом, оскільки відсутня відповідна заява сторони у спорі. Без заяви сторони у спорі позовна давність судом за власною ініціативою застосовуватись не може за жодних обставин. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року в справі № 6-3063цс16.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою не було подано до суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності, а відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості. Такої заяви не було подано і під час апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 1,ч. ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 12 660,93 грн.

Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, а відтак з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 2 422, 40 грн (3028 грн х 0,8) судового збору за подання позову та 3 633, 40 грн ( 3028 х 150 % х 0,8) за подання апеляційної скарги, а всього 6056 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» - задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» () заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 12 660,93 грн та 6 056 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.