Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7436/24 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Житомирі

цивільну справу №296/7436/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Жупинського Миколу Андрійовича,

на заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 грудня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Анциборенко Н.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 22 вересня 2021 року № в сумі 67 645,92 грн, яка складається з: 7 319 грн основного боргу, 60 326,92 грн процентів.

Позов обґрунтований тим, що 22 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладений договір позики №. Договір позики підписаний шляхом підписання акцепту оферти від 22 вересня 2021 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 22 вересня 2021 року та отримання кредиту згідно з заявою-анкетою та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису позичальника. Між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» 24 листопада 2022 року укладений договір факторингу №24/11-22/2, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором. Позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, а тому утворилася вказана вище заборгованість.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10 грудня 2024 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у загальному розмірі 67 645,92 грн. Вирішено питання судового збору.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 14 квітня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Жупинського М.А. про перегляд заочного рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 грудня 2024 року у цивільній справі №296/7436/24 за позовом ТзОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 через адвоката Жупинського М.А. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Просить стягнути з ТзОВ «ФК «ЄАПБ» витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн та витрати на сплату судового збору.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що пропозиція (оферта) ТзОВ «Інфінанс» укласти договір надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 22 вересня 2021 року №/2, та акцепт пропозиції не містять умов щодо нарахування процентів поза межами строку надання позики. ВП ВС у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у своїх постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року в справі №912/1120/16. Вимог про стягнення процентів за неправомірне користування кредитом, як міри відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, або положеннями договору про відповідальність, банк не заявляв. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», затверджені 18 серпня 2020 року, на які, як на підставу нарахування процентів, посилається позивач, не долучені до матеріалів справи та з огляду на їх мінливий характер не можуть вважатися складовою кредитного договору щодо встановлення обов`язку позичальника сплатити проценти від суми неповернутого в строк кредиту в розмірі 1277,5 % річних (п.9.2), якщо вони не підписані позичальником. Також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника та акцепті оферти від 22 вересня 2021 року №/2, які безпосередньо підписані останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. Окрім того, редакція долучених до матеріалів правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal», містить у розділах 6,8 непослідовну нумерацію пунктів, що вказує на їх неодноразову зміну. При складанні апеляційної скарги відповідач користувався правничою допомогою адвоката, витрати на яку склали 5 000 грн, які мають бути відшкодовані йому позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТзОВ «ФК «ЄАПБ» - Романченко Д.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилається на те, що відповідач факт укладення кредитного договору не спростовує. До того ж, відповідачем безпосередньо визнається укладення ним кредитного договору з первісним кредитором, а відповідно він визнає отримання за даним договором коштів та свою обізнаність щодо умов кредитного договору. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з Правилами надання кредиту при укладенні договору висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку відповідача щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору, або додаткової угоди під час їх підписання до суду не подано. Зазначає, що у випадку неповного розуміння умов договору у відповідача була можливість відмовитися від підписання цього договору, якою він не скористався. Отже, підписавши договір, відповідач посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме, отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договорів. У постанові від 26 червня 2018 року в справі №910/9072/17 Верховний Суд виклав правову позицію відповідно до якої, за приписами ст.ст.509,598,599,631 ЦК України закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно з ст.599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Тобто, кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, а тому кінцева дата строку кредиту є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору. Також наголошено на тому, що за весь період перебування права вимоги за зазначеним вище договором у ТзОВ «ФК «ЄАПБ», не здійснено жодних додаткових нарахувань і не застосовано жодних штрафних санкцій до відповідача. Відтак, позивач лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідачем умови вказаного вище договору не виконувалися відповідно до ст.ст.526,1046,1054 ЦК України, а тому нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов вказаного вище договору є правомірним і відповідач жодним чином не позбавляється від виконання умов договору та погашення заборгованості в повному обсязі. Доводи про те, що умови договору щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язання за договором є несправедливими, не повинно братися до уваги, оскільки розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст.627 ЦК України. Відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів. Проценти, які просить стягнути позивач, нараховані за понадстрокове користування позикою/кредитом, за процентною ставкою, передбаченою договором саме за понадстрокове користування кредитом. Оскільки у кредитному договорі прямо зазначено, що відповідач підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті кредитодавця, а також отримав від кредитодавця до укладення цього договору інформацію, зазначену в частині другій ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», нарахування процентів здійснювалося первісним кредитором у межах умов цього кредитного договору та відповідно до законодавства, чинного на момент підписання кредитного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву на отримання у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» кредиту в розмірі 7 319 грн строком на 30 днів. Також відповідачем підписана пропозиція ТзОВ «Інфінанс» укласти договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22 вересня 2021 року №/2 (оферта) та надання кредиту згідно заяви-анкети від 22 вересня 2021 року №3825920, у якій зазначено про надання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 7 319 грн строком на 30 днів, зі строком дії договору три роки, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,225% за один день користування кредитом, яка застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації. Реальна річна процентна ставка становить 4 405,90%. Договір укладений у виді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію» (а.с.10-13).

У Паспорті споживчого кредиту зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, інші важливі правові аспекти (а.с.7).

Між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу №24/11-22, відповідно до умов якого, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою) та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно додатком №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.14-16).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 24 листопада 2022 року №22/11-22, позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № на загальну суму заборгованості 67 645,92 грн, із яких: 7 319 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 60 326,92 грн заборгованість за процентами (а.с.18).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідач умови договорів добровільно не виконує, позивач набув права вимоги до відповідача, тому з останнього слід стягнути вказану суму заборгованості.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За правилом частини першої ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст.627 ЦК України).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис є одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частина перша ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частини шостої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У ст.639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (частина перша ст.642 ЦК України).

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому сторонами погоджується розмір кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.

За приписами ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом установлено, що 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 заповнив заявку-анкету на отримання кредиту, відповідно до якої просив ТзОВ «Інфінанс» надати йому кредит на наступних умовах: сума кредиту 7 319 грн, термін кредиту 30 днів, спосіб отримання кредиту платіжна картка, реквізити банківської платіжної картки: НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 22 вересня 2021 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписав паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит на наступних умовах: розмір кредиту 7 319 грн, строк кредитування 30 календарних днів, процентна ставка 638,75 річних (1,75% в день на період дії акційної пропозиції), тип процентної ставки фіксована, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 10 008,73 грн, реальна річна процентна ставка 4 405,90%.

Відтак, сторони погодили істотні умови договору позики, а саме, розмір кредиту 7 319 грн, строк кредитування 30 календарних днів та процентну ставку у розмірі 1,225% на кожен день користування кредитом.

Копією квитанції від 22 вересня 2021 року №110022912 підтверджується факт зарахування ТзОВ «Інфінанс» 7 319 грн на картку платника НОМЕР_1 (а.с.11).

Матеріали справи не містять доказів повернення ОСОБА_1 отриманих у позику коштів у сумі 7 319 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у межах визначеного сторонами строку кредитування.

Як встановлено з матеріалів справи, строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

За таких обставин, розмір процентів відповідно до умов договору становить 2 689,73 грн за період із 22 вересня по 22 жовтня 2021 року, виходячи з розрахунку: 7 319 грн (тіло позики) х 1,225% (базова процентна ставка) х 30 днів (строк позики).

На підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, колегія суддів, керуючись положеннями ст.376 ЦПК України, скасовує заочне рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким позов задовольняє частково, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 22 вересня 2021 року № у сумі 10 008,73 грн, із яких: 7 319 грн основний борг (тіло позики), 2 689,73 грн заборгованість за процентами. У задоволенні решти позову в сумі 57 637,19 грн відмовляється.

Частиною тринадцятою ст.141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До втрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

У силу частини першої ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ «ФК «ЄАПБ» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 397,23 грн за суд першої інстанції (вимоги позивача задоволені на 14,80%), а з ТзОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 744,12 грн (позивачу відмовлено у задоволенні вимог на 85,20%) за суд апеляційної інстанції.

У апеляційній скарзі заявлено про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, надану при перегляді справи в суді апеляційної інстанції, яка підтверджується ксерокопіями наступних документів: договору про надання правової допомоги від 29 квітня 2025 року №29/04-25, укладеного між адвокатом Жупинським М.П. та ОСОБА_1 , актом прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору від 29 квітня 2025 року №29/04-25, укладеним між тими ж сторонами, квитанцією до прибуткового касового ордера №12/05 (а.с.157-161).

Від позивача клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не надходило.

На підставі ст.ст.133,137,141 ЦПК України апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 260 грн (5 000*85,20%) за надання професійної правничої допомоги на стадії апеляційного провадження, що пропорційно розміру задоволеної апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Ця справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Жупинського Миколу Андрійовича, задовольнити частково.

Заочне рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 10 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики від 22 вересня 2021 року № у сумі 10 008,73 грн, із яких: 7 319 грн основний борг (тіло позики), 2 689,73 грн проценти.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір за подання позову в сумі 397,23 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2 744,12 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 260 грн, надану на стадії апеляційного перегляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: