ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/720/25 Номер провадження 22-ц/814/3212/25Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю представника позивача адвоката Тимошенка Д.В., відповідача та її представника адвоката Маліннікової Д.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Тимошенком Дмитром Володимировичем,

на рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 16 травня 2025 року, постановлене суддею Савченко Л.І. (повний текст складено 21 травня 2025 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

21.01.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просив зменшити розмір аліментів та додаткових витрат на дитину, визначений договором про сплату аліментів на дитину від 05.05.2023, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В., що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- зменшити розмір аліментів з 7 500,00 грн. на 1/6 частину з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи від дня набрання рішенням законної сили;

- зменшити додаткові витрати на дитину, визначені абз. 6 п. 3 Договору про сплату аліментів на дитину від 05.05.2023, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В., шляхом встановлення рівного розподілу обов`язку щорічно сплачувати та здійснити організацію відпочинку дитини у літній період , а також її оздоровлення як на території України, так і за її межами у співвідношенні 50% між позивачем та відповідачем.

В обґрунтування підстав позову зазначає, що з 10.11.2018 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.08.2023 розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

05.05.2023 між сторонами укладено договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. За умов такого договору (п.2) батьки дійшли домовленості щодо обов`язку позивача, батька дитини, сплачувати на його утримання аліменти на забезпечення базових потреб, в розмірі 7 500,00 грн. щомісяця.

Відповідно до пункту 8 договору, розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину, визначений в даному розмірі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадах, передбачених законом.

Зазначає, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України його матеріальний стан значно погіршився, він майже повністю втратив дохід, а починаючи із березня 2023 року взагалі залишився без стабільного доходу. Крім того, у позивача змінився сімейний стан, а саме 27.01.2024 він уклав шлюб з ОСОБА_5 , яка із січня 2024 року перебуває на його утриманні. Просить врахувати, що у зв`язку із агресією РФ проти України його родина була змушена переїхати з іншого регіону до м.Полтави, де орендує житло, що створює додаткові фінансові витрати. Крім того, щоденні потреби суттєво зросли та продовжують зростати у зв`язку з інфляцією та загальним подорожчанням життя, тому змушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 16.05.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів суттєво погіршився його матеріальний стан або стан здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Полтави від 11.06.2025 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Позивач, в інтересах якого діє представник адвокат Тимошенко Д.В., із рішенням суду першої інстанції не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача щодо зміни його матеріального стану, який з підстав військової агресії рф проти України істотно погіршився. На підтвердження викладеного стороною позивача надано довідки ОК-5 і ОК-7 від Пенсійного фонду України, яким районний суд не надав належної оцінки.

Зазначає, що позивач є ФО-П та платником податку який здійснює свою господарську діяльність за КВЕД 86.23 Стоматологічна практика. Відповідна до Податкової декларації платника єдиного податку ФО-П від 07.01.2025 за звітний (податковий) період три квартали 2024 року, загальний розмір його доходу склав 10 310,00 грн., що унеможливлює реальне виконання ним обов`язку зі сплати аліментів на дитину в розмірі 7 000,00 грн. на місяць.

Наголошує, що наразі змінився сімейний стан позивача, який одружився і у нього на утриманні перебуває дружина, яка є студенткою та не має власного доходу.

Просить врахувати, що він, позивач, не відмовляється від утримання сина, але з огляду на істотні зміни його матеріального та сімейного становища, вважає наявними підстави для зменшення розміру щомісячних аліментів та додаткових витрат на утримання дитини. Зокрема, в контексті того, що відповідачка, як матір дитини, також зобов`язана брати активну участь у забезпеченні додаткових витрат щодо організації літнього відпочинку дитини, що передбачено як умовами укладеного договору, так і положеннями статей 180, 185 СК України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.06.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 30.06.2025.

06.10.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

15.10.2025 до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Тимошенка Д.В. про приєднання доказів, а саме: чеку про оплату консультації рефракційного хірурга (обстеження заднього відрізку ока) ОСОБА_6 від 28.07.2025; розрахунку оплати за послугами медичної допомоги (МРТ головного мозку) №387816 від 30.07.2025 разом з квитанцією про оплату; розрахунку оплати за послугами медичної допомоги (повторне МРТ/МСКТ) №391562 від 06.08.2025; розрахунку оплати за послугами медичної допомоги (аналізи) №393310 від 09.08.2025 разом з квитанцією про оплату; розрахунку оплати за послугами медичної допомоги (рентгенографія) №395959 від 13.08.2025 разом з квитанцією про оплату; рахунку-акту від 30.08.2025 разом з квитанцією про оплату консультації нейроофтальмолога; скріншоти переписки позивача з відповідачем; консультативний висновок офтальмолога щодо ОСОБА_4 від 01.06.2025; консультативний висновок офтальмолога щодо ОСОБА_4 від 17.09.2025; чек про оплату послуги щодо підбору рецепту для окулярів від 17.09.2025; чек про оплату від 17.09.2025; розрахунок оплати за послугами медичної допомоги №407241 від 03.09.2025; консультація сімейного лікаря щодо ОСОБА_6 від 30.09.2025.

Указані докази апеляційним судом до уваги не приймаються з таких підстав.

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно із позицією Верховного Суду, сформованою у справі №646/857/18 від 24.07.2024, положення цивільного процесуального законодавства надають детальну регламентацію строків подання доказів, що об`єктивно мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування та відповідає процедурі повного розкриття доказів.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, зокрема у справах №909/507/23, №904/2104/19, № 913/703/20, відповідно до якої така обставина як відсутність доказів як таких на момент розгляду справи судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України, не залежно від причин неподання учасником справи таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Враховуючи викладене, установивши, що на моменту постановлення оскаржуваного судового рішення (16.05.2025) надані стороною позивача докази не існували, у задоволенні клопотання про їх прийняття та врахування слід відмовити.

У суді апеляційної інстанції представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні.

Відповідач та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що з 10.11.2018 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.10.2023 (справа №554/5781/23) розірвано./а.с.38 т.1/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ./а.с.24 т.1/

05.05.2023 між ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_3 (мати) укладено договір про сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Ївженко Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №294.

Відповідно до пункту 2 цього договору за домовленістю батьків, даним договором встановлено обов`язок батька сплачувати на утримання дитини аліменти на забезпечення базових потреб, у розмірі 7 500,00 грн. щомісяця. Даний розмір аліментів, визначений за домовленість між батьками у твердій грошовій сумі, щомісячно підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із пунктом 3 цього договору крім сплати аліментів, зазначених пункті 2 даного договору, батько зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

За домовленістю батьків, додаткові витрати полягають в п`ятдесяти відсотковому відшкодуванні батьком матері грошових коштів від вартості необхідних для лікування дитини лікарських засобів (лікувальних препаратів), шляхом перерахування суми додаткових витрат за реквізитами вказаними у пункті 2 даного договору.

Батько дитини зобов`язаний також сплачувати кошти щомісячно на дитину, у випадку документально підтвердженої необхідності, за навчання дитини та отримання додаткової освіти у центрі вивчення іноземних мов, необхідності фізичного розвитку дитини у гуртках та спортивних секціях.

Додаткові витрати на дитину сплачуються батьком не пізніше 10 днів з дня звернення до нього матері з вимогою про відшкодування таких витрат. На батька дитини покладається обов`язок щорічно сплачувати та здійснювати організацію відпочинку дитини у літній період, його оздоровлення та території України і за її межами.

Зі змісту пункту 8 даного договору вбачається, що розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину, визнаний в даному договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батьком або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених законом./а.с.20-23 т.1/.

27.01.2024 зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , про що складено відповідний актовий запис №61, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ./а.с.25 т.1/

ОСОБА_7 є студентом денної форми навчання Полтавського державного медичного університету, термін навчання з 15.09.2022 по 30.06.2027, контрактна форма навчання, що вбачається з довідки №877 від 30.12.2024, виданої Полтавським державним медичним університетом та копією студентського квитка./а.с.26-27 т.1/.

За ОСОБА_7 зареєстровано транспортні засобі: Tesla Model 3, 2018 року випуску, зареєстрований як привезений з-за кордону по ВМД 31.07.2024; Tesla Model 3, 2022 року випуску, зареєстрований як привезений з-за кордону по посвідченню митниці 15.05.2024.

Станом на 14.04.2025 інформація про зареєстровані транспортні засоби за ОСОБА_1 відсутня./а.с.168 т.1/.

Із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 убачається, що останній стверджує, що автомобілі Tesla Model 3, 2018 року випуску, та Tesla Model 3, 2022 року випуску, придбані у шлюбі ОСОБА_6 за її власні кошти, отримані від її батьків, а тому просить вважати вказане майно особистою приватною власністю його дружини ОСОБА_6 і правовий режим спільного майна подружжя на ці транспорті засоби розповсюджуватися не буде./а.с.184 т.1/.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №421256063 від 04.04.2025 убачається, що ОСОБА_5 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 139, 8 кв.м., житловою площею 71.3 кв.м./а.с.169 т.1/.

З Витягу №002 з реєстру платників єдиного податку вбачається, що ОСОБА_5 є платником єдиного податку 2 групи, вид господарської діяльності згідно КВЕД - стоматологічна практика./а.с.28 т.1/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив із того, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують зміну його майнового стану в бік погіршення після укладення 05.05.2023 договору про сплату аліментів на дитину.

Надаючи оцінку наявним у справі Формам ОК-5 та ОК-7 районний суд врахував, що позивач припинив отримувати дохід у травні 2023 року, тобто коли був укладений договір про сплату аліментів на дитину. Таким чином, укладаючи договір, він розраховував на свою спроможність сплачувати зазначений розмір аліментів.

Твердження позивача про те, що аліменти він сплачував за рахунок заощаджень, які закінчилися, районний суд оцінив критично, оскільки останній не надав доказів про наявність у нього заощаджень станом на 05.05.2023 та про те, що такі фінансові заощадження на час звернення до суду з даним позовом повністю використано.

Доводи позивача про те, що у нього погіршилось матеріальне становище, у зв`язку із зміною сімейного стану, так як його дружина навчається, тому перебуває на його утриманні, районний суд також відхилив. При цьому, судом враховано, що дружина позивача навчається з 15.09.2022, тобто до укладення сторонами шлюбу, а ним не надано доказів, які б підтверджували перебування дружини на його утриманні та, те що остання потребує такого утримання.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частини друга, третя статті 182 СК України).

За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Із матеріалів справи убачається, що обґрунтовуючи підстави позову про зменшення розміру аліментів позивач посилається на погіршення матеріального стану, зумовленого зменшенням доходу та наявності додаткових витрат на утримання дружини, у зв`язку із чим він не може сплачувати аліменти в обсязі, встановленому договором про сплату аліментів на дитину від 05.05.2023.

Надаючи оцінку викладеному, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що обставини, на які посилається позивач, у розумінні статті 192 СК України не мають істотного значення для вирішення заявленого спору. Оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не надано доказів зміни його майнового стану після укладення договору про сплату аліментів на дитину від 05.05.2023.

Посилання позивача у доводах апеляційної скарги, що через військову агресію рф проти України його матеріальний стан істотно погіршився, колегія суддів до уваги не приймає. Оскільки наявні у справі докази у своїй сукупності підтверджують, що після укладення договору про сплату аліментів розмір доходів платника аліментів не погіршився, тоді як повномасштабне вторгнення військ рф на територію України є однаково обтяжливою умовою, як для платника так і отримувача аліментів.

Доводи апеляційної скарги позивача, що на його утриманні перебуває дружина, яка наразі навчається, колегія суддів відхиляє. По-перше, указані обставини існували на момент укладення між сторонами відповідного договору; по-друге, наявні у справі відомості про належне дружині позивача рухоме та нерухоме майно ставлять під сумнів її потребу в такому утриманні і доказів на спростування викладеного позивачем не надано.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, що відповідачка, як матір дитини, також зобов`язана брати активну участь у забезпеченні додаткових витрат щодо організації літнього відпочинку дитини, зводяться до загального цитування умов договору, не містять доказів на підтвердження порушення відповідачкою його умов та не звільняють позивача від обов`язку його виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Тимошенком Дмитром Володимировичем, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Полтави від 16 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18.11.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак