ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1758/25 Справа № 703/1108/25 Категорія: 307010000 Головуючий по 1 інстанції Овсієнко І.В. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Карпенко О.І.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

третя особа Смілянська державна нотаріальна контора

особа, що подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Смілянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа:Смілянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, в якому просила суд визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 згідно заповіту ОСОБА_5 від 30 грудня 2005 року, що посвідчений приватним нотаріусом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який на момент смерті був зареєстрований та проживав у російській федерації та був її громадянином.

Після його смерті відрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно (трикімнатна квартира), яке знаходиться на території України за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя, 30 грудня 2005 року ОСОБА_5 склав заповіт, що посвідчений приватним нотаріусом Смілянського нотаріального округу Пешехоновою А.В., згідно якого належну йому квартиру заповів позивачці, яка у встановлений законом строк звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Також із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_5 звернулися ОСОБА_2 (мати померлого) та ОСОБА_3 (дружина померлого).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2021 року спірну квартиру визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та частину квартири виключено зі складу спадкового майна та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири.

ОСОБА_3 не отримувала свідоцтва про право на спадщину або свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, не реєструвала право власності, тому не є власником частини спірної квартири.

Постановою державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через неподання нею як спадкоємцем відомостей та документів для вчинення нотаріальної дії.

Дану постанову ОСОБА_1 оскаржила в суді.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року (справа № 703/3396/22) ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні позову. Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено рішення, яким також відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .. Вказана постанова апеляційного суду залишена без змін постановою Верховного Суду від 30 липня 2024 року.

Судовими рішеннями у справі № 703/3396/22 встановлено двох спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину та мають право на обов`язкову частку.

Позивач вважає, що має право на всю квартиру, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не прийняли спадщину в порядку, передбаченому законом, а висновок про належність їм права на обов`язкову частку в спадщині зроблений без врахування всього обсягу спадщини.

Позивач зазначила, що відповідачі не зверталися за отриманням свідоцтва про право на спадщину, не виявляли жодної зацікавленості в спірному житлі та не несуть обов`язку по його утриманні, в той час як позивач в спірному житлі постійно проживає та зареєстрована в ньому понад 10 років, несе тягар по його утриманню, тому просить визнати за нею право власності на всю спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що належала останньому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. 15 січня 2004 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 213 грн. 25 коп., решту судового збору в сумі 213 грн. 25 коп. компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому КМУ .

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи у сумі по 1 557 грн. 50 коп. з кожної.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачами у справі були вчинені дії, наслідком яких є прийняття спадщини, розташованої в Україні, отже вони не втратили права на спадщину, не отримавши станом на час розгляду даної справи, свідоцтв про право на спадщину.

Крім того, рішенням суду у справі № 703/404/21 задоволено позов ОСОБА_3 та визнано спірну трикімнатну квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та виключено частину квартири зі складу спадкового майна ОСОБА_5 й визнано право власності на таку частину за ОСОБА_3 має преюдиційне значення для ОСОБА_4 , оскільки вона була залучена до участі у розгляді даної справи в якості відповідача.

Також матеріалами справи підтверджено наявність двох спадкоємців першої черги, кожен з яких набуває права на обов`язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_5 , що встановлено судом під час розгляду справи № 703/3396/22. Останніми вчинено дії, що свідчать про їх волевиявлення прийняти спадщину у виді нерухомого майна, розташованого на території України, тому вказана обставина унеможливлює задоволення вимоги щодо визнання за позивачкою права власності на всю квартиру. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд із врахуванням частки, що виключена із спадкової маси, із врахуванням обов`язкових часток двох спадкоємців дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 права власності на частини квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2025 року та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги та вирішити питання повернення судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції всупереч закону встановив, що відповідачі прийняли спадщину належним чином. Суд проігнорував ту обставину, що місцем відкриття спадщини є російська федерація, не встановив весь об`єм спадщини, яка частина майна була успадкована матір`ю та дружиною померлого та чи не перевищує обсяг успадкованого майна розмір обов`язкової частки. Скаржниця вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та не відповідає матеріалам справи, а тому є таким, що підлягає скасуванню.

У відзиві, що надійшов від ОСОБА_2 зазначено, що рішення суду є обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними в апеляційній скарзі доводами немає. Зазначено, що після смерті ОСОБА_5 спадкується лише частина спірної квартири, оскільки іншу частину квартири виключено із маси спадкового майна відповідно до рішення суду від 05 липня 2021 року у справі № 703/404/21. Таким чином, судом не може бути визнано в порядку спадкування за заповітом право ОСОБА_1 на всю квартиру, а їй може належати лише визначений судом розмір частки частини квартири. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2004 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_5 з другої сторони укладено договір купівлі-продажу 3-х кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міськрайонного округу Новіковим І.М. та зареєстрований в реєстрі під № 248 (а.с. 12).

Право власності ОСОБА_5 на вказану квартиру 17 лютого 2004 року зареєстроване в Смілянському ВП ЧОБТІ, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 31).

30 грудня 2005 року ОСОБА_5 склав заповіт (а.с. 14), посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Пешехоновою А.В. та зареєстрований у спадковому реєстрі під № 3791, згідно з яким належну йому трикімнатну квартиру під АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 11) ОСОБА_5 помер на території рф ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на його спадкове майно, в тому числі й на спірну трикімнатну квартиру, яка входить до спадкової маси.

18 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за заповітом. За її заявою в Смілянській державній нотаріальній конторі зареєстрована спадкова справа № 511/2020, що підтверджується витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі № 61723355 (а.с. 16).

26 вересня 2020 року до Смілянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися мати спадкодавця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнью додано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які 07 березня 1987 року зареєстрували шлюб та остання змінила прізвище на « ОСОБА_10 », а також довідку серії МСЕ 011 № 706236 від 26 березня 2003 року, згідно з якою ОСОБА_3 встановлена І група інвалідності безтерміново.

16 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

Постановою нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2022 року (а.с. 17), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на все зазначене в заповіті майно ОСОБА_5 , а саме квартиру за адресою АДРЕСА_2 , у зв`язку з тим, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулися його мати - пенсіонер ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_3 , яка є інвалідом І групи.

ОСОБА_1 звернулася до Смілянського міськрайонного суду із позовом до Смілянської державної нотаріальної контори про визнання відмови у вчиненні нотаріальної дії незаконною та її скасування.

Ухвалою суду від 20 березня 2023 року залучено до участі в справі третіми особами без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30 серпня 2023 року в справі №703/3396/22, провадження 2/703/242/23, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Смілянської державної нотаріальної контори, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною та її скасування відмовлено повністю.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року (а.с. 18 зворотна сторона 22) рішення Смілянського міськрайонного суду від 30 серпня 2023 року скасоване, постановлене нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відмова мотивована тим, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту, оскільки пред`явлений позов не до всіх відповідачів, які мають бути залучені до його розгляду, виходячи з предмету спору та наявність осіб, які у відповідності до ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині, що фактично є предметом спору, однак залучені у даній справі не відповідачами, а третіми особами без самостійних вимог, що однозначно впливає як на майнові права безпосередньо позивачки так і на майнові права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак їх процесуальний статус у даній справі наділяє їх правами та обов`язками виключно в межах норм, регламентованих ст. 43 ЦПК України

Постановою Касаційного цивільного суду від 30 липня 2024 року (а.с. 24-29) постанову Черкаського апеляційного суду від 16.11.2023 залишено без змін.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у справі, що є предметом перегляду апеляційного суду мають таке правове регулювання.

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Частиною 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 2 ст. 1296 ЦК України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За загальним правилом, спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року № 2709-IV спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Відповідно до правової позиції, сформульованої Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року в справі 320/5056/17-ц, процедуру спадкування в України визначає й регулює ЦК України, але за умови наявності в таких відносинах іноземного елемента, застосовується Закон України «Про міжнародне приватне право».

Для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус України перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про прийняття спадщини, склад спадкового майна.

Якщо спадкодавець на момент своєї смерті проживав на території країн, зазначених у Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що прийнята 22 січня 1993 року у Мінську, зокрема російської федерації, нотаріусом державної нотаріальної контори готується відповідний запит до компетентних органів російської федерації з приводу надання правової допомоги щодо отримання відомостей про наявність рухомого майна або спадкової справи до майна померлого чи інших відомостей, необхідних для оформлення спадщини.

Відповідне звернення було направлене за клопотанням державного нотаріуса Зайцевої О.А. Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) до головного управління міністерства юстиції рф по м. москва, однак залишене без належного реагування з посиланням на ту обставину, що до запиту на додано копії свідоцтва про смерть спадкодавця. Вказана обставина встановлена судом першої інстанції із копії листа № 461 від 19 листопада 2021 року, надісланого нотаріусом московської обласної нотаріальної палати.

24 лютого 2022 року Міністерством закордонних справ опубліковано заяву МЗС України щодо розриву дипломатичних відносин з російською федерацією, згідно з якою Україна заявляє про розрив дипломатичних відносин з росією без розриву консульських відносин, відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 надано тлумачення ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та вказано, що спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено статтею 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та статтею 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця.

Колегія суддів погоджується з мотивами суду першої інстанції про те, що за правилами, передбаченими законодавством України, з урахуванням вимог ЗУ «Про міжнародне приватне право» в спірній ситуації здійснюється лише спадкування частини спадщини нерухомого майна, що розташоване на території України, а саме квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2020 року відповідачі у справі звернулися з заявами про прийняття спадщини.

Станом на момент розгляду справи в суді Смілянською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5

01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набув чинності 23 грудня 2022 року.

За п. 1 вказаного Закону, дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, а також Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР зупинено.

Отже з дати зупинення дії Конвенції, зокрема, співробітництво у цивільних і кримінальних справах у відносинах з російською федерацією може здійснюватися на підставі чинних у двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи, ООН та Гаазьких конвенцій (за наявності поштового зв`язку) або за принципом взаємності (за наявності дипломатичних зносин).

Вказаною постановою право громадян держави-агресора на звернення до суду та для вчинення нотаріальних дій можливо за дотриманням передбачених умов, чинних у двосторонніх відносинах на підставі конвенцій Ради Європи, ООН та Гаазьких конвенцій або на основі принципу взаємності відповідно до статей 462 і 471 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачі вчинили в належній формі та з дотриманням вимог законодавства правочини, наслідком яких є прийняття спадщини 26 вересня 2020 року під час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року, тому на правочини відповідачів поширюється дія принципу правомірності правочину.

Дана обставина також спростовує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що спадкоємці, відповідачі у справі не вчинили в належній формі та з дотриманням вимог законодавства, наслідком яких є прийняття спадщини, розташованої в Україні.

Частиною 5 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 05 липня 2021 року в справі 703/404/21, провадження 2/703/607/21, що набрало законної сили 26 серпня 2021 року (а.с. 61-65), задоволено позов в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частку квартири та виключення частки квартири із складу спадкового майна.

Визнано трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виключено 1/2 частину вищевказаної квартири зі складу спадкового майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано за ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину квартири за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 42,1 кв.м., як обов`язкову частку майна, яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як чоловіку та дружині.

Вказане рішення як позивачкою в даній справі, так і іншими особами оскаржене не було.

Для позивача в даній справі, ОСОБА_1 , вказане рішення має преюдиційне значення, оскільки вона була залучена до участі в справі 703/404/21 як відповідач і даним рішенням встановлено склад нерухомого майна, що є предметом спадкування за заповітом ОСОБА_5 і таке майно складається із 1/2 частини квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року № 3425-XII на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Пунктами 4.9 та 4.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5 встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 ЦК України не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

У постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 903/565/16, від 16 січня 2019 року у справі № 920/566/16, від 19 травня 2023 року у справі № 915/1031/21 сформульована позиція, згідно із якою законодавство не обмежує право спадкоємців на оформлення свідоцтва певними строками. Спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право звернутися із заявою про одержання свідоцтва у будь-який час після прийняття спадщини. Оформлення свідоцтва є правом, а не обов`язком спадкоємців. Факт неоформлення спадкових прав не тягне за собою втрату права на спадкове майно, якщо воно було прийнято у встановлений законом строк і встановленим законом способом, а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

З урахуванням вищезазначених норм права та враховувавши позиції Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спадкоємці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не втратили права на спадщину, не отримавши станом на час розгляду даної справи, свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 ЗУ «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

Чинне законодавство не передбачає усунення громадян рф від права на спадкування виключно у зв`язку зі статусом громадянина держави-агресора, однак у зв`язку із припиненням дії у відносинах України з рф Конвенції, співробітництво у цивільних і кримінальних справах у відносинах з російською федерацією може здійснюватися на підставі чинних у двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи, ООН та Гаазьких конвенцій або за принципом взаємності.

Відповідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 483/597/16-ц зроблено правовий висновок, що право на обов`язкову частку це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 292/389/17 сформульовано висновок, що при визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. До таких спадкоємців також належать спадкоємці, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджено наявність в даному випадку двох спадкоємців першої черги, кожен із яких набуває права на обов`язкову частку в спадщині після смерті ОСОБА_5 матері ОСОБА_2 та дружини ОСОБА_3 що встановлено судом під час апеляційного перегляду справи № 703/3396/22. Останніми вчинено дії, що свідчать про їх волевиявлення прийняти спадщину у виді нерухомого майна, розташованого на території України спірної квартири.

Сторонами у справі не надано доказів про існування інших заповітів, складених ОСОБА_5 після заповіту від 30 грудня 2005 року, такий заповіт не визнаний недійсним, ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину та в передбаченому законом порядку набула права власності на нерухоме майно, що було предметом заповіту, складеного ОСОБА_11 на її користь.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що предметом спадкування є частина спірної квартири, право відповідачів на обов`язкову частку у спадщині доведено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної заяви та визнання за позивачем права власності на частину спірної квартири.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2025 року.

Судді