Справа № 638/8595/25
Провадження № 2/638/4764/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Шамраєва М.Є.,

за участі секретаря судового засідання Дрозденко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом позивача: ОСОБА_1 до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінфорс», за участі третіх осіб: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна в якому просить визнати виконавчий напис № 7681 від 15.04.2020 вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» суми у розмірі 9580,00 грн. таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінфорс» на користь позивача судові витрати.

В обгрунтування заявленого позову посилається на те, що приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис № 7681 від 15.04.2020 про звернення стягнення з позичальника ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № 559305-А від 16.05.2019 року укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 40071779- 15 від 29 серпня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорст», заборгованості у сумі 9580,00 грн. У зв`язку з примусовим виконанням виконавчого документа, приватним виконавцем Доршкевич В.Л. на підставі виконавчого напису було відкрите виконавче провадження № 62147879. Позивач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса вчинено підлягає скасуванню, оскільки він є незаконним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача. Так, оспорюваний виконавчий напис було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14. Викладене вище, на думку позивача, є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а також стягнення судових витрат, що і стало причиною для звернення до суду з цим позовом. На думку позивача, даний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки при вчиненні виконавчого напису було порушено порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, сума заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією є по суті оспорюваною сумою та такою, що не визнана позивачем як безумовна, вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення за зобов`язаннями не вбачається можливим.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 16.05.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

10.06.2025 від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорст» до суду надійшло клопотання про зменшення суми адвокатського гонорару відповідно до якого просить суд прийняти дане клопотання та задовольнити його, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу заявлену позивачем, до справедливого та обґрунтованого розміру 2000,00 грн. або на розсуд суду, врахувати принцип співмірності витрат та розміром заявлених вимог. Також просить розглядати справу без відповідача та його представника. Відповідач зазначає, що вважає необґрунтованими, витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу по даній справі завищеними та такими, що не відповідають принцу дійсності та необхідності. Оскільки зазначені в ньому вимоги є непідтвердженими та неспівмірними виходячи з наступного, а саме відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також відповідач вказав, що згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Справа № 638/8595/25 розглядається Шевченківським районним судом міста Харкова відповідно до ухвали суду від 16.05.2025 р. в порядку спрощеного позовного провадження у зв?язку з її малозначністю без виклику сторін. Відповідно до наданих адвокатом актів, для позивача дана судова справа є типовою, оскільки позивач активно займається категорією справ «про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню» та масово звертається до суду з такими позовними заявами. Малозначність та типовість справи свідчить про те, що вона не є складною і не потребує виконання великого об?єму робіт від адвоката, у зв?язку з чим зазначена вище вартість робіт за надання правової допомоги є явно завищеною, як для професіонала в галузі права з вищою юридичною освітою, яким є адвокат відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та вказує на наявне завищення розміру витрат адвокатом для надання правничої допомоги у даній справі. Сума, заявлена до стягнення витрат на правничу допомогу 10 000,00 грн., є не співмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, у зв?язку з чим є підстави для зменшення такої суми до 2 000,00 грн. Таким чином, сума витрат на професійну правничу допомогу по даній справі перевищує середній ринковий рівень оплати правничої допомоги в аналогічних справах. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України. Для цілей розподілу судових виграт: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до ї розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

03.07.2025 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення на клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорст» про зменшення суми адвокатського гонорару відповідно до якого просить вказане клопотання залишити без задоволення та стягнути з ТОВ «Фінфорст» на користь ОСОБА_1 понесені під час розгляду даної цивільної справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Позивач зазначає, що з клопотання ТОВ «Фінфорст» не погоджується в повному обсязі, оскільки саме через незаконні дії відповідача, позивач був вимушений звернутись до суду та до адвоката для захисту своїх порушених прав та понести неминуче витрати на професійну правничу допомогу, яка має бути компенсована за рахунок відповідача. Також Гричевський С.О. зазначає, що відповідач хибно вказує, що справа не потребує виконання великого об?єму робіт від адвоката, який має вищу юридичну освіту. Оскільки підготовка та складення позовної заяви (навіть про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню) є творчим та інтелектуальним процесом адвоката. Кожна окрема справа є індивідуальною, потребує часу та ретельного вивчення, врахування обставин та планування стратегії для ефективного захисту інтересів клієнта. Підготовка позовної заяви, написання інших процесуальних заяв, при мінімальній заробітній платі 8 000,00 грн. не можуть бути співмірними 2 000,00 грн., це не відповідає критерію реальності витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, Відповідачем не надано обґрунтування вартості наданих послуг адвоката саме в розмірі 2 000,00 грн. Доказів того, що 2000,00 грн. є ринковою ціною даної категорії справ відповідачем не надано. Це є виключно суб?єктивною думкою відповідача, яка не відповідає критерію формальної логіки.

Отже, на думку позивача обґрунтованих заперечень щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу у клопотанні Відповідачем надано не було, а тому стягнення з ТОВ «Фінфорс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. є законним та обґрунтованим.

Третій особі приватному нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. направлялась ухвала суду про відкриття провадження по вказаній справі, натомість до суду повернувся конверт з поштовим повідомленням «за закінченням терміну зберігання», відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило.

Третій особі приватному виконавецю виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. направлялась ухвала суду про відкриття провадження по вказаній справі, яку остання отримала власноруч 07.10.2025, проте відзиву або клопотань з процесуальних питань суду не надходило.

Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. вчинено виконавчий напис та зареєстровано в реєстрі за № 7681, згідно з текстом якого звернено стягнення з ОСОБА_1 , який є боржником за кредитним договором № 559305-А від 16.05.2019 року, укладеним з ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 29.08.2019 року є ТОВ «Фінфорс» - стягувач, заборгованість за кредитним договором № 559305-А від 16.05.2019 року за період з 29.08.2019 року по 11.03.2020 року в розмірі 9580,50 грн.

21.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62147879 з примусового виконання виконавчого напису № 7681, виданого 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 9580,50 грн.

Дізнавшись про вчинений виконавчий напис нотаріуса та відкрите на його підставі виконавче провадження, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий напис було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі №826/20084/14.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно із підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Згідно з наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

При цьому сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172 була чинною до 10.12.2014 року редакція Переліку, згідно з якою стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно.

10.12.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14 про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

Так, виконавчий напис від 15.04.2020 року було вчинено в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14.

Матеріали справи не містять доказів того, що кредитний договір № 559305-А від 16.05.2019 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. З огляду на викладене суд констатує, що у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. були відсутні правові підстави для прийняття у ТОВ «СС ЛОУН», як вибулої сторони на правонаступника ТОВ «Фінфорс», яка стала новим кредитором за договором від 29.08.2019 року, документів для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Відповідно у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису.

Велика Палата Верховного Суду 21.09.2021 року у справі №910/10374/17 ухвалила постанову в якій зазначено, що подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.03.2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису 7681 такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню».

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом 15.04.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року, в редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, які укладено у простій письмовій формі. Однак, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус Колейчик В.В. не врахував зазначених вище вимог закону, зокрема, що вчинення виконавчого напису було можливо лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

У матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений кредитний договір, на підставі якого вчинено оскаржуваний виконавчий напис. Позивач заперечує укладення нотаріально посвідченого кредитного договору з відповідачем, а останнім не спростовано доводів позивача, що сторонами не укладався нотаріально посвідчений кредитний договір.

Вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису на підставі кредитного договору, який укладено у простій письмовій формі, також є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на вищевказані вимоги закону та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус Колейчик В.В. вчинив оспорюваний виконавчий напис з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку, а відтак оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., то вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат,

які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 48/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

Указана судова практика є незмінною.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої представник ОСОБА_1 подав до суду договір про надання правничої допомоги від 20.11.2024, а також додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № б/н від 20.11.2024, в якій зазначено про фіксований розмір винагороди, акту виконаних робіт від 17.12.2024 із детальним зазначенням опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, на суму 10000,00 грн.

Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.

У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Однак, урахувавши ціну позову, суд задовольняє клопотання відповідача про зменшення розмір витрат на правничу допомогу та вважає співмірним ій розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 27, 80, 141, 206, 211, 258-259, 263, 265, 268, 273, 280-282, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», треті особи: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,- задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 7681, вчинений 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимиром Вікторовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості в розмірі 9 580,00 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Задовольнивши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про зменшення розмір витрат на правничу допомогу, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» на користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», код ЄДРПОУ 41717584, адреса місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, каб. 508-2.

Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, адреса місцезнаходження: 07401, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, 15, оф. 6.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, адреса місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Раїси Окіпної, 4-А, офіс 71-А.

Суддя М.Є. Шамраєв