ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9160/25 Справа № 178/388/25 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Петешенкової М.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року по справі за заявою Фермерського господарства «Агромир» про забезпечення позову Фермерського господарства «Агромир» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Чайки Андрія Івановича «Чайка», третя особа: Виконавчий комітет Жовтоводської міської ради, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування запису про державну реєстрацію та визнання поновленим договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2025 року Фермерське господарство «Агромир» звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Чайки Андрія Івановича «Чайка», третя особа: Виконавчий комітет Жовтоводської міської ради, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування запису про державну реєстрацію та визнання поновленим договору оренди землі.

У липні 2025 року Фермерське господарство «Агромир» звернулись до суду із заявою про забезпечення позову, за якою просили суд заборонити ОСОБА_1 , Фермерському господарству «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо земельної ділянки площею 5,7548 га з кадастровим номером :01:001:0018, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Биківської сільської ради Криничанського району; заборонити Фермерському господарству «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» вчиняти будь-які дії, зокрема, але не виключно: обробляти та засіювати сільхозкультурами, виготовляти технічну документацію із землеустрою, а також виготовляти іншу документацію, яка стосується інвентаризації земельного паю, продавати з аукціону та заставляти, як заставне майно до Земельного банку України, інших національних та закордонних банків, укладати договори оренди та суборенди, а також вчиняти будь-які інші правочини, які стосуються земельної ділянки (земельного паю).

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено та ухвалено заборонити ОСОБА_1 , Фермерському господарству «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо земельної ділянки площею 5,7548 га з кадастровим номером :01:001:0018, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Биківської сільської ради Криничанського району; заборонити Фермерському господарству «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» вчиняти будь-які дії, зокрема, але не виключно: обробляти та засіювати сільхозкультурами, виготовляти технічну документацію із землеустрою, а також виготовляти іншу документацію, яка стосується інвентаризації земельного паю, продавати з аукціону та заставляти, як заставне майно до Земельного банку України, інших національних та закордонних банків, укладати договори оренди та суборенди, а також вчиняти будь-які інші правочини, які стосуються земельної ділянки (земельного паю).

Ухвала суду мотивована тим, що враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, викладених у заяві позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні ухвали порушено основні завдання цивільного судочинства: про справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, не належно досліджено обставини справи, не надано належної правової оцінки як того вимагають норми цивільного та цивільного-процесуального законодавства України доказам сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 вересня 2014 року між ФГ «Агромир» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі №48.

Предметом вищевказаного договору була земельна ділянка площею 5,7548 га з кадастровим номером :01:001:0018, що знаходиться на території Биківської сільської ради Криничанського району та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом серії ДП №036170 від 23 серпня 2006 року.

Пунктом 7 Договору передбачено, що він укладений на 10 років.

Пунктом 42 Договору оренди передбачено,що цей договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації.

Вищевказаний договір пройшов 20 вересня 2014 року державну реєстрацію у Реєстраційній службі Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про що свідчить номер запису про інше речове право №7083156.

Таким чином, строк дії договору складає з 20 вересня 2014 року по 20 вересня 2024 року.

Пунктом 8 Договору передбачено, що після закінчення строку дії Договору Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію на новий строк.

За весь строк дії договору Орендар належним чином виконував свої обов`язки.

З метою використання свого переважного права на оренду вищевказаної земельної ділянки, орендар 01 серпня 2024 року письмово повідомив Орендодавця ОСОБА_1 листом за вих.№01/08 від 01 серпня 2024 року до якого було додано додаткову угоду про поновлення договору оренди №48 від 09 вересня 2014 року.

Вказаний лист з додатковою угодою 01 серпня 2024 року особисто отримала ОСОБА_1 про що свідчить її особистий підпис на примірнику ФГ «Агромир».

Станом на 10 лютого 2025 року жодних письмових заперечень від Орендодавця щодо не продовження терміну дії договору на адресу ФГ «Агромир» не надходило.

Однак, з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_1 13 вересня 2024 року уклала новий договір оренди земельної ділянки з Фермерським господарством Чайки Андрія Івановича «Чайка».

Предметом вказаного договору є одна і та саме земельна ділянка, яка знаходиться в оренді у ФГ «Агромир» відповідно до вимог договору №48 від 09 вересня 2014 року.

Договір оренди від 13 вересня 2024 року був зареєстрований державним реєстратором Виконавчого комітету Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області Сербіною Альоною Василівною, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75072035 від 17 вересня 2024 року 09:34:09 год.

В цей час діяв договір оренди земельної ділянки 48 від 09 вересня 2014 року, оскільки строк дії його закінчився лише 20 вересня 2024 року.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи також вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, викладених у заяві позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Проте, колегія суддів в повному обсязі не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову та постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову в частині заборонити Фермерському господарству «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» вчиняти будь-які дії, зокрема, але не виключно: обробляти та засіювати сільхозкультурами, виготовляти технічну документацію із землеустрою, а також виготовляти іншу документацію, яка стосується інвентаризації земельного паю, продавати з аукціону та заставляти, як заставне майно до Земельного банку України, інших національних та закордонних банків, укладати договори оренди та суборенди, а також вчиняти будь-які інші правочини, які стосуються земельної ділянки (земельного паю), безпідставно не взяв до уваги те, що Фермерське господарство «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» є суб`єктом господарювання, одним із основних видів діяльності якого є вирощування сільськогосподарських культур, в тому числі і на орендованих земельних ділянках, а відтак забезпечення позову у виді заборони обробляти та засіювати сільхозкультурами земельної ділянки, перешкоджатиме господарській діяльності Фермерському господарству «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» та може призвести до незворотних наслідків, а інші вимоги є передчасними, оскільки вже накладено заборону відчуження та інших реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки .

А отже ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

Так, предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору оренди землі, скасування запису про державну реєстрацію та визнання поновленим договору оренди землі, отже ухвала суду в частині заборонити ОСОБА_1 , Фермерському господарству «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо земельної ділянки площею 5,7548 га з кадастровим номером :01:001:0018, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Биківської сільської ради Криничанського району, є законною та обґрунтованою, та підлягає залишенню без змін, оскільки саме такий вид забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2025 року скасувати в частині заборони фермерському господарству «ЧАЙКИ АНДРІЯ ІВАНОВИЧА «ЧАЙКА» вчиняти будь-які дії, зокрема, але не виключно: обробляти та засіювати сільхозкультурами, виготовляти технічну документацію із землеустрою, а також виготовляти іншу документацію, яка стосується інвентаризації земельного паю, продавати з аукціону та заставляти, як заставне майно до Земельного банку України, інших національних та закордонних банків, укладати договори оренди та суборенди, а також вчиняти будь-які інші правочини, які стосуються земельної ділянки (земельного паю) та у задоволенні заяви в цій частині відмовити.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 25 листопада 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

О.В. Свистунова