справа № 760/7490/25 провадження №2/489/2784/25
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів , трьох процентів річних та інфляційних втрат

встановив:

У березні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва, ухвалою якого від 21.04.2025 справу передано за підсудністю до Інгульського районного суду міста Миколаєва, з позовом в якому просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5900,00 грн., 855,78 грн. трьох процентів річних за період з 16.03.2022 по 16.03.2025 та 3923,54 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2022 по 28.02.2025, а також понесені витрати на оплату судового збору в сумі 3936,40 грн. та 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 13.11.2020 від імені ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інвест Фінанс») подано заяву позичальника на отримання суми кредиту по договору № 6 від 13.11.2020. На виконання вказаного договору позичальнику було надано кредит в сумі 5900,00 грн., який перераховано через платіжний сервіс «Platon» на номер картки НОМЕР_1 .

Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 24602,12 грн.

05.09.2022 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу № 566/ФК-22.

Після набуття прави вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Ленінського районного суду міста Миколаєва із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням вказаного суду від 15.05.2024 у справі № 489/1734/24 позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 6 від 13.11.2020 у розмірі 24602,12 грн.

Між тим постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2024 рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове про відмову у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс».

Із змісту постанови Миколаївського апеляційного суд вбачається, що відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - АТ «Укргазбанк») від 23.05.2024 у період з 01.10.2020 по 23.05.2024 ОСОБА_2 не був клієнтом Банку та не мав відкритих карткових та поточних рахунків.

03.12.2024 ТОВ «Діджи фінанс» звернулося до відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення невідомою (невстановленою) особою за ознаками частини першої статті 190 КК України.

За вказаною заявою порушено кримінальне правопорушення за ознаками частини першої статті 190 КК України, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000337 від 27.11.2024.

Поряд з цим, 07.01.2025 ТОВ «Діджи фінанс» звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, з метою встановлення власника банківської картки НОМЕР_2 , на яку були перераховані грошові кошти в сумі 5900,00 грн., для подальшого звернення з відповідним позовом до суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 760/328/25 заяву представника ТОВ «Діджи Фінанс» про забезпечення доказів було задоволено.

На виконання вказаної ухвали АТ «Укргазбанк» листом від 14.02.2025 повідомив, що номер банківської картки НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , мобільний телефон НОМЕР_4 ) та надано інформацію про рух коштів на рахунку за період з 13.11.2020 по 20.11.2020.

Посилаючись на наведені обставини та положення статті 1212 ЦК України позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, а також на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 09.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 15.10.2025 витребувано від ПАТ АБ «Укргазбанк» виписку про рух коштів з карткового рахунку відповідача.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади.

Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 13.11.2020 між ТОВ ФК «Інвест-Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту №6, відповідно до умов якого позичальник отримав суму кредитних коштів в розмірі 5900,00 грн, строком на 30 днів із нарахуванням у цей період зниженої процентної ставки за користування кредитом в розмірі 1,14% за день у випадку своєчасного виконання зобов`язань або стандартної платіжної ставки в розмірі 2,14, яка застосовується у разі якщо позичальник не виконав умови щодо своєчасного погашення кредиту.

Розділ кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» містить лише дані позичальника ОСОБА_2 із зазначення номеру телефону та електронної пошти, однак не містить будь-яких доказів накладення електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора окрім зазначення «Електронний підпис» в графі відведеній для підпису сторони.

05.09.2022 на підставі договору факторингу № 556/ФК-22 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за вказаним кредитним договором.

У зв`язку із цим, так як заборгованість по кредитному договору в розмірі 24602,12 грн. не була погашена, у березні 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про її стягнення.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.05.2024 у справі № 489/1734/24 позов ТОВ «Діджи Фінанс» задоволено, ухвалено про стягнення на його користь з позичальника ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № від 13.11.2020 у загальному розмірі 24602,12 грн., з яких: 5 900,00 грн. сума боргу за тілом кредиту та 18 702,12 грн. заборгованість за відсотками. Здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16.07.2024 рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове про відмову у задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс».

Із змісту постанови Миколаївського апеляційного суд вбачається, що відповідно до довідки АТ «Укргазбанк» від 23.05.2024, яку було надано відповідачем у цій справі, у період з 01.10.2020 по 23.05.2024 ОСОБА_2 не був клієнтом Банку та не мав відкритих карткових та поточних рахунків.

03.12.2024 ТОВ «Діджи фінанс» звернулося до відділення поліції № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення невідомою (невстановленою) особою за ознаками частини першої статті 190 КК України, за якою порушено кримінальне правопорушення, яке зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000337 від 27.11.2024.

07.01.2025 ТОВ «Діджи фінанс» звернулося до Солом`янського районного суду міста Києва із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви, з метою встановлення власника банківської картки НОМЕР_2 , на яку були перераховані грошові кошти в сумі 5900,00 грн., для подальшого звернення з відповідним позовом до суду.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.01.2025 у справі № 760/328/25 заяву представника ТОВ «Діджи Фінанс» про забезпечення доказів було задоволено.

На виконання вказаної ухвали АТ «Укргазбанк» листом від 14.02.2025 повідомив, що номер банківської картки НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 , мобільний телефон ( НОМЕР_5 ) та надано інформацію про рух коштів на рахунку за період з 13.11.2020 по 20.11.2020.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15.10.2025, за клопотанням позивача повторно витребувано від АТ «Укргазбанк» виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 за період 13.11.2020 по 20.11.2020, оскільки вказана виписка була відсутня в матеріалах справи, які надійшли до суду та була відсутня в позивача.

Дослідженою судом випискою за смарт рахунком НОМЕР_6 , відкритого в АТ «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_1 , смарт картка НОМЕР_7 , тип пластика - MCWorIdDebit MagStr moment, підтверджується отримання 13.11.2020 коштів, здійснених переказом за карткою НОМЕР_7 в розмірі 5900,00 грн. Випискою також підтверджується видача вказаних грошових кошті через АТМ.

Посилаючись на наведені обставини та положення статті 1212 ЦК України позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів, а також на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу 855,78 грн. трьох процентів річних, нарахованих за період з 16.03.2022 по 16.03.2025, та 3923,54 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.04.2022 по 28.02.2025.

Правове обґрунтування та мотиви суду

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) вказано, що «відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17».

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 334/2517/16-ц (провадження № 61-29056св18) та від 13 січня 2021 року у справі № 539/3403/17 (провадження № 61-15499св19).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частинах першій, шостій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із наявних у справі письмових доказів встановлено, що грошові кошти в сумі 5900,00 грн. відповідно до договору про надання фінансового кредиту №6 від 13.11.2020, який був укладений в електронній формі та позичальником в якому вказано ОСОБА_2 , було перераховано кредитором ТОВ ФК «Інвест-Фінанс», право вимоги якого на підставі договору факторингу перейшло до позивача ТОВ «Діджи Фінанс», через платіжний сервіс «Platon» на номер картки № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ «Укргазбанк».

Встановлені Миколаївським апеляційним судом обставини про те, що ОСОБА_2 кредитний договір не укладала та не була отримувала кредитних коштів стали підставою для скасування рішення Ленінського районного суд міста Миколаєва від 15.05.2024 та відмові ТОВ «Діджи Фінанс» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

В подальшому, позивач шляхом реалізації процесуального права на забезпечення доказів, з відповіді АТ «Укргазбанк» від 14.02.2025 встановив, що платіжна картка № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та відповідно до наданої Банком виписки грошові кошти в сумі 5900,00 грн. згідно кредитного договору №6 від 13.11.2020 були зараховані на вказаний картковий рахунок 13.11.2020.

По даному факту, за заявою ТОВ «Діджи Фінанс» порушено кримінальне провадження за ознаками частини першої статті 191 КК України.

Успішність транзакції на суму 5900,00 грн. через платіжний сервіс «Platon» на номер картки НОМЕР_1 , банком емітентом якої є UKRGAZ BANK позивач підтвердив листом ТОВ «Платежі Онлайн» від 14.12.2022 № 62/1371/12.

Крім наведеного, отримання грошових коштів ОСОБА_1 на картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий на його ім`я в АТ «Укргазбанк», підтверджуються і випискою з особового рахунку ОСОБА_1 , наданою на виконання вимог ухвали Інгульського районного суду міста Миколаєва від 15.10.2025 про витребування доказів.

Таким чином, із встановлених судом обставин та підтверджених належними і допустимими доказами вбачається, що відповідач безпідставно набув грошові кошти в сумі 5900,00 грн., у зв`язку із чим вимога позивача про стягнення згідно статті 1212 ЦК України цих коштів з відповідача є правомірною, а тому підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18, від 07 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що «дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

Так як положеннями пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачено особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, відповідно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих на суму безпідставно отриманих коштів в розмірі 5900,00 грн., відповідає законну.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, які нараховано за період з 01.04.2022 по 28.02.2025, в сумі 3923,54 грн., та трьох процентів річних, нарахованих за період з 16.03.2022 по 16.03.2025, в сумі 855,78 грн.

За такого суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів та нарахованих трьох процентів річних і інфляційних втрат, у зв`язку із чим в цій частині позов підлягає задоволенню повністю.

У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, на підставі частини першої статті 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом.

Щодо стягнення 1514,00 грн. судового збору, сплаченого за забезпечення доказів, підстави для цього відсутні, так як суду не надано доказів несення таких витрат позивачем у даній справі.

При вирішенні вимоги про розподіл витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано:

- договір про надання правової допомоги № 42649746 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Білецьким Б.М.;

- додаткову угоду від 14.03.2025 до договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.04.2024, згідно якої адвокат Білецький Б.М. зобов`язався здійснити представництво та захист інтересів клієнта у справі щодо стягнення з Донцова О.С. безпідставно отриманих коштів, трьох процентів річних та інфляційних втрат;

- детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М. згідно договору про надання правової допомоги № 42649746 від 01.04.2024 та додаткової угоди до нього, згідно якого загальна вартість робіт (наданих послуг становить) 7000,00 грн.;

- акт підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 14.03.2025, згідно якого сторони підтвердили надання адвокатом правничих послуг на суму 7000,00 грн.

Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в постанові Верховного Суду від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Тому враховуючи обсяг правничої допомоги наданої позивачу при розгляді справи, її складність, яка не є складною та не потребує значних витрат часу для збирання доказів та підготовки позову професійним адвокатом, а також ціну позову та критерії розумності і справедливості, суд вважає достатнім розміром витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню позивачу з відповідача 5000,00 грн.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 5900,00 грн., три проценти річних в розмірі 855,78 грн., інфляційні втрати в розмірі 3923,54 грн., всього 10679,32 грн. (десять тисяч шістсот сімдесят дев`ять гривень 32 коп.), а також судовий збір в сумі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.)

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» , , місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8;

відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 26.11.2025.

Суддя І.В.Коваленко