П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 759/7779/25

Провадження: № 22-ц/824/14726/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М.,Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лопатіна Костянтина Олександровича в інтересах Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шум Л. М.

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідачка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , та у зв`язку із невиконанням нею своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, виникла заборгованість, яку суд просив стягнути, а саме, за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 14806 грн 52 коп грн; інфляційну складову боргу у розмірі 1924 грн 85 коп, три проценти річних у розмірі 479 грн 49 коп, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 49366 грн 36 коп; інфляційну складову боргу у розмірі 6417 грн 63 коп; три проценти річних у розмірі 1598 грн 66 коп; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 26171 грн 5 коп; інфляційну складову боргу у розмірі 3233 грн 02 коп; три проценти річних у розмірі 796 грн 39 коп; пеню у розмірі 459 грн 46 коп; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмір 59580 грн 88 коп; інфляційну складову боргу у розмірі 6646 грн 99 коп; три проценти річних у розмір 1599 грн 20 коп, пеню у розмірі 981 грн 30 коп; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1317 грн 68 коп; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 689 грн 15 коп; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 127 грн 26 коп та 3028 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Лопатін К. О. в інтересах Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд не взяв до уваги те, що під час розгляду справи було неповно з`ясовано обставини, які мають істотне значення, та залишив поза увагою надані позивачем докази. Зокрема, суд не надав належної оцінки доказам, не витребував необхідні документи, хоча мав таке право (ч. 7 ст. 81 ЦПК), та порушив принцип змагальності сторін, не сприяючи учасникам процесу у реалізації їхніх прав (ст. 12 ЦПК).

Суд дійшов помилкового висновку, що позивач не визначив правовий статус власників квартири, що унеможливлює стягнення боргу. Водночас, відповідно до ст. 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» зареєстровані у житлі особи є споживачами послуг і несуть солідарну відповідальність за оплату, тому відсутність документів про власність не може бути підставою для відмови у позові.

Суд безпідставно не врахував подані розрахунки заборгованості. В матеріалах справи наявні два розрахунки: довідковий за період до 01.05.2018 року та основний з 01.05.2018 року, що підтверджують регулярність нарахувань і оплат. Крім того, існує договір між КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та КК «Центр комунального сервісу», що підтверджує правомірність виставлення рахунків.

Відповідачка зареєстрована та фактично проживає за адресою надання послуг, тому є належним споживачем. Обов`язок щодо оплати виникає щомісячно, незалежно від укладення письмового договору (ч. 1 ст. 9 Закону).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечила проти її доводів та зазначила таке. На її переконання, позивач безпідставно намагається перекласти свій обов`язок доказування на суд. Відповідно до вимог ст. 12 та ст. 81 ЦПК України саме сторона, яка звертається з позовом, зобов`язана надати належні та допустимі докази на підтвердження обставин, на які вона посилається. Натомість КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», звертаючись до суду першої інстанції, не подало доказів, які б підтверджували його право здійснювати відповідну ліцензовану діяльність у сфері постачання теплової енергії та гарячої води. Відсутність таких доказів, на думку відповідачки, позбавляє позивача права на здійснення цієї діяльності та, відповідно, на звернення до суду з вимогами про стягнення будь-якої заборгованості.

Крім того, ОСОБА_1 підкреслила, що між нею та позивачем не укладалося жодного договору щодо надання житлово-комунальних послуг. Відносини між споживачем та надавачем таких послуг відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повинні будуватися виключно на договірних засадах. Відтак, за відсутності укладеного договору у позивача відсутні правові підстави вважати себе надавачем послуг для відповідачки. Посилається, зокрема, на правові висновки Верховного Суду у справі 904/7024/17 від 06.11.2018.

Також, відповідачка зауважила, що позивачем не підтверджено належними письмовими доказами сам факт існування заборгованості за спожиті послуги. Подані розрахунки носять лише довідковий характер і не можуть бути сприйняті судом як безспірний доказ наявності боргу.

Крім цього, ОСОБА_1 вважає, що позивач звернувся з позовом до неналежного відповідача. Вона наголошує, що споживачем у правовому розумінні може бути лише балансоутримувач відповідного житлового фонду або інша особа, яка на законних підставах уклала договір з надавачем послуг. Власник чи зареєстрована у приміщенні особа автоматично не набуває статусу споживача, а відтак, не несе відповідальності за зобов`язаннями, що виникають у сфері житлово-комунальних відносин.

З огляду на викладене, відповідачка вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції - законним і таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

В судовому засіданні Антонченко А. О. в інтересах Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник, адвокат Мариїнський О. В. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали їх необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, які з`явились в судове засідання дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом 11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з - централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період 01.08.2018 до дати укладення цього договору.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 21.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «КИЇВЕНЕРГО», віданно майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго Святошинського району м. Києва».

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, а отже з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01.05.2018 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01.05.2018 до 31.10.2021 - послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ); з 01.11.2021 - послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ), у зв`язку зі змінами законодавства.

На виконання вимог законодавства КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підготувало та опублікувало договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 №34 (5085). Вказаний договір є договором приєднання та відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами (а. с. 18 - 19).

Будинок за адресою: АДРЕСА_1, підключений до мереж тепло - та водопостачання, тобто, мешканці квартир цього будинку є споживачами комунальних послуг КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується даними з Реєстру територіальної громади м. Києва ( а. с. 6).

КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», звертаючись до суду із вказаним позовом, просило стягнути заборгованість за надані комунальні послуги (централізоване опалення та гаряче водопостачання) за період з 01.05.2018 року по 30.06.2024 року. Розрахунок заборгованості здійснено за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 7 -16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність зобов`язальних відносин між сторонами. Зокрема, суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні підтвердження укладення договору. В матеріалах справи немає доказів укладення між КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та відповідачкою, ОСОБА_1 , договору про надання житлово-комунальних послуг, в той час як такі відносини, відповідно до вимог закону повинні ґрунтуватися на договірних засадах.

Суд також дійшов висновку, що позивач не визначив правового статусу відповідачки як власника чи співвласника квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак, не довів належність відповідачки як споживача комунальних послуг.

Подані розрахунки не містять повної та чіткої інформації щодо періоду виникнення заборгованості та не можуть розглядатися як належний доказ. Суд також відзначив, що у матеріалах справи міститься два різних розрахунки, що, на його думку, ставить під сумнів правильність нарахувань.

Суд вказав, що позивач не надав підтвердження наявності у нього права здійснювати ліцензійну діяльність у сфері теплопостачання, що унеможливлює розгляд його вимог як законних.

На думку суду, неналежним є пред`явлення позову до зареєстрованої у квартирі особи, оскільки споживачем послуг у розумінні закону може бути балансоутримувач або інша особа, яка уклала відповідний договір з надавачем послуг.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено ані факту надання комунальних послуг відповідачці, ані факту існування у неї обов`язку здійснювати оплату за ці послуги.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (які були чинними на час виникнення спірних правовідносин - у період нарахованої заборгованості) (далі - Правила № 630).

Указаний Закон містить визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За приписами статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Частина 7 статті 26 цього Закону визначає, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

За приписами статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV, пунктів 18, 20, 30 Правил, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

З 01 травня 2019 року набула чинності нова редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Тарифи на комунальні послуги, які надаються позивачем, формуються відповідно до Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги» (зі змінами внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 291 від 03 квітня 2019 року).

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Правовідносини з постачання фізичним особами централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).

З матеріалів справи убачається, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12. 2017 № 1693 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «КИЇВЕНЕРГО».

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у місті Києві здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

28.03.2018 в газеті «Хрещатик» № 34 (5085) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Повідомленням визначено, що відповідно до норм статті 634 ЦК України, договір приєднання вважається акцептованим усіма споживача, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

Відповідно до пункту 1, 14 договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води згідно діючими нормативами, а споживач зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплатити послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що зазначені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць, якщо інше не визначено договором. Оплата послуг щомісячна. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяця) на підставі розрахунків на оплату наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а. с. 18 - 19).

11.10.2018 між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило право вимоги, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01.08.2018 до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору (а. с. 17).

Згідно з пунктом 3.4.2 договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене за цим договором.

Приписи статей 205, 634, 641, 642, 714 ЦК України і частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17 зазначено, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Встановлено, що відповідачка від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачці платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживачка має здійснювати оплату рахунків.

Відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

З 01.05.2018 ПАТ "Київенерго" припинило діяльність у сфері теплопостачання, про що було повідомлено на офіційному сайті ПАТ "Київенерго" та у газеті "Хрещатик" від 04.05. 2018 № 48 (5099) про припинення дії пропозиції (публічної оферти) мешканцям житлових будинків м. Києва щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню.

Виходячи з наведенного, колегія суддів дійшла до висновку про те, що відступлення права вимоги відбулось 04.05.2018, та оскільки воно було опубліковано в загальному доступі, а саме газеті «Хрещатик», даний договір є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.

Крім того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Як зазначено вище, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався, в тому числі, на те, що позивачем не визначено правового статусу квартири та її власників/співвласників, що унеможливило вирішення питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води саме з відповідачки .

Однак, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що до позовної заяви додано Витяг з реєстру територіальної громади м. Києва, який підтверджує, що за адресою: кв. АДРЕСА_1 зареєстровані такі особи: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 6).

Посилання відповідачки на те, що в квартирі зареєстровані інші особи, у тому числі неповнолітні діти, не звільняє її від виконання обов`язку щодо оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку кредитор має право вимагати виконання зобов`язання як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, як повністю, так і частково. Отже, надавач послуг вправі обрати, до кого саме він звертається з вимогою про стягнення заборгованості, і наявність інших зареєстрованих осіб чи фактичних користувачів не обмежує цього права.

Відтак, доводи відповідачки про те, що одночасна реєстрація інших осіб у квартирі звільняє її від обов`язку сплати є помилковими, оскільки сам факт множинності споживачів не припиняє та не змінює її зобов`язання перед кредитором.

Разом з тим, відповідачка не позбавлена в подальшому можливості звернутися з регресною вимогою до інших осіб, які фактично проживали у житлі та користувалися послугами. Такий підхід відповідає усталеній судовій практиці. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 613/1212/19 наголосив, що особа, яка виконала спільний обов`язок, має право регресної вимоги до інших осіб, однак такі вимоги підлягають розгляду в межах окремого судового спору.

З огляду на наведене вище, наявність у квартирі інших зареєстрованих чи фактичних користувачів не звільняє відповідачку від відповідальності перед надавачем послуг, а питання подальшого розподілу витрат може бути вирішене нею самостійно шляхом пред`явлення регресних вимог.

Доводи відповідачки про те, що позивач не подав доказів, які б підтверджували його право здійснювати ліцензовану діяльність з постачання теплової енергії та гарячої води, є необґрунтованими, адже згідно з розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591, комунальному підприємству «Київтеплоенерго» видано ліцензії на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно, з 01.05.2018 року КП «Київтеплоенерго» є уповноваженим суб`єктом, що здійснює надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання на території м. Києва.

Ці відомості є офіційно оприлюдненими, містяться на відкритому офіційному порталі КМДА, а також у відкритих державних реєстрах, а отже, мають публічний характер та не потребують додаткового доказування та є загальновідомими обставинами у розумінні ст. 79 ЦПК України.

Доводи відповідачки про те, що позивач звернувся до «неналежного відповідача», оскільки споживачем нібито може бути виключно балансоутримувач або особа, яка уклала письмовий договір, є помилковим та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає споживача як фізичну особу, яка отримує або має можливість отримувати відповідні послуги у житлі, що перебуває у її власності або користуванні. Водночас, Закон не ставить статус споживача у залежність від факту балансоутримання чи укладення письмового договору.

Власник житла або зареєстрована особа є кінцевим споживачем послуг і несе обов`язок з їх оплати.

Судова практика Верховного Суду є усталеною: власник житлового приміщення або особа, яка ним фактично користується, не звільняється від обов`язку сплати комунальних послуг, навіть за відсутності письмового договору.

Колегія суддів звертає увагу відповідачки на те, що факт надання послуг у конкретне приміщення створює обов`язок їх оплати. Теплова енергія та гаряча вода постачаються не до балансоутримувача, а до конкретного житлового приміщення, яке перебуває у користуванні відповідачки. Саме мешканці такого приміщення користуються результатом наданих послуг і тому є належними відповідачами.

Крім того, посилання відповідачки на правовий висновок Великої Палати ВС у справі № 904/7024/17 від 06.11.2018 є не релевантним даним правовідносинам, оскільки висновки, викладені в наведеній постанові, стосуються укладення господарських договорів між суб`єктами господарювання, а не правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг між виконавцем комунальних послуг та кінцевим побутовим споживачем. Відносини у справі, що розглядається, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII, який встановлює іншу природу зобов`язань.

Отже, між сторонами існують договірні правовідносини, які стали підставою для пред`явлення позову.

З матеріалів справи убачається, що внаслідок порушення вимог законодавства відповідачкою у сфері житлово-комунальних послуг, а саме не здійснення своєчасної оплати за спожиті послуги з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ), а також за послуги з постачання теплової енергії (ТЕ) та гарячої води (ГВ), виникла заборгованість, яка за період з 01.05.2018 по 28.02.2025 становить 152 059,10 грн, яка складається з такого:

заборгованість за послуги з централізованого опалення - 14 806,52 грн;

заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води - 49 366,36 грн;

заборгованість за послуги з постачання теплової енергії (з 01.11.2021) - 26 171,25 грн;

заборгованість за послуги з постачання гарячої води (з 01.11.2021) - 59 580,88 грн.

Крім того, відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуг з ТЕ та ГВ включає також плату за абонентське обслуговування.

Отже, за вказаною адресою у відповідачки також утворилась заборгованість:

До 31.10.2021: внески за обслуговування вузла комерційного обліку ЦО -127,26 грн;

внески за обслуговування вузла комерційного обліку ЦПГВ -0,00 грн.

З 01.11.2021: плата за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії -1 317,68 грн;

плата за абонентське обслуговування послуги з постачання гарячої води - 689,15 грн.

Колегія суддів відмічає, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405, яка набула чинності 30.12.2023, з 31.12.2023 року поновлено нарахування 3% річних та інфляційних втрат у випадку прострочення сплати комунальних послуг, у зв`язку з чим, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені.

У підсумку, загальна сума позовних вимог, що підлягає стягненню, становить 176 196,08 грн, у тому числі:

заборгованість за ЦО (01.05.2018-31.10.2021) - 14 806,52 грн; інфляція - 1 924,85 грн; 3% річних - 479,49 грн;

заборгованість за ЦПГВ (01.05.2018-31.10.2021) - 49 366,36 грн; інфляція - 6 417,63 грн; 3% річних - 1 598,66 грн;

заборгованість за ТЕ (з 01.11.2021) - 26 171,25 грн; інфляція - 3 233,02 грн; 3% річних - 796,39 грн; пеня -459,46 грн;

заборгованість за ГВ (з 01.11.2021) - 59 580,88 грн; інфляція - 6 646,99 грн; 3% річних - 1 599,20 грн; пеня - 981,30 грн;

заборгованість за послуги до 01.05.2018 (ЦО та ЦПГВ) -0,00 грн;

абонентське обслуговування ТЕ - 1 317,68 грн;

абонентське обслуговування ГВ - 689,15 грн;

внески за обслуговування вузла комерційного обліку ЦО - 127,26 грн;

внески за обслуговування вузла комерційного обліку ЦПГВ - 0,00 грн.

Колегія суддів перевірила розрахунки, надані позивачем, та дійшла висновку про їх правильність.

Водночас, доводи відповідачки про те, що подані розрахунки мають «довідковий характер» і не можуть бути прийняті судом як доказ наявності боргу, є необґрунтованими. Надані позивачем розрахунки належним чином засвідчені, містять підпис начальника підрозділу «Енергозбут» та скріплені офіційною печаткою підприємства, що відповідає вимогам до письмових доказів, передбачених ст. 94 ЦПК України.

Такі документи оформлені відповідно до внутрішніх нормативних актів підприємства та містять відомості про фактично нараховані та несплачені суми, що є первинною бухгалтерською інформацією й підтверджує існування заборгованості.

Отже, доводи відповідачки про відсутність належного доказового підтвердження заборгованості не ґрунтуються на вимогах закону, тоді як надані позивачем розрахунки є належним і допустимим доказом, що підтверджує обсяг та період виникнення боргу.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 визнавала позовні вимоги лише в межах трирічного строку, тобто, в межах позовної давності.

17.03.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року. Цим Законом внесено зміни, зокрема, до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, який доповнено пунктами 18 та 19 такого змісту:

«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

«У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Отже, пункт 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачає, що цей Закон застосовується до відносин, пов`язаних із простроченням виконання грошових зобов`язань, які виникли у період дії воєнного або надзвичайного стану.

Слід зазначити, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки позовні вимоги пред`явлені, починаючи з періоду - 01.05.2018, отже, на момент звернення до суду тривали обставини, які відповідно до пункту 19 вищезазначеного Закону продовжували перебіг позовної давності на строк дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції порушив норми цивільного процесуального закону, відповідно до яких обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів, а також захист порушеного права особи, яка звернулася до суду.

За таких обставин, апеляційна скарга КП ВО Київради «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» підлягає задоволенню, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року скасуванню, з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є задоволення апеляційної скарги КП ВО Київради «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та як наслідок скасування судового рішення, з ОСОБА_1 на користь КП ВО Київради «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 7570 грн (за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 3028 грн та за подання апеляційної скарги в сумі 4 542 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лопатіна Костянтина Олександровича в інтересах Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (м. Київ, площа І. Франка, 5, ) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення в розмірі 14 806,52 грн; інфляційні втрати у розмірі 1924,85 грн; три проценти річних у розмірі 479,49 грн та за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 49 366,36 грн; інфляційні втрати у розмірі 6417,63 грн. та три проценти річних у розмірі 1598,66 грн;

заборгованість за спожиті з 01.11.2021 по 28.02.2025 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 26171,25 грн; інфляційні втрати у розмірі 3233,02 грн, три проценти річних у розмірі 796,39 грн та пеню у розмірі 459,46 грн та за послуги з постачання гарячої води у розмірі 59580,88 грн; інфляційні втрати у розмірі 6646,99 грн., три проценти річних у розмірі 1599,20 грн та пеню у розмірі 981,30 грн;

заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1317,68 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 689, 15 грн; заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 127,26 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» (м. Київ, площа І. Франка, 5, ) судовий збір у розмір 7570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура