Справа №504/151/15-ц
Провадження №2/504/691/25
Доброславський районний суд Одеської області
УХВАЛА

27.10.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

Секретаря- Ориник М.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, заяву цивільну справу № 504/151/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Мейкер», про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.04.2015 року позов ПАТ «Банк Національний кредит», - задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 04-998/1-1 від 24.01.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П., реєстраційний № 19, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ПРОФІТ-МЕЙКЕР» (67541, Одеська область, Комінтернівський район, село Нова Вільшанка, вул. Гагаріна, б. 53, код в ) за кредитним договором № 05.1-9ю/2014/2-1 від 24.01.2014 року в розмірі 1 276 556,78 грн. (один мільйон двісті сімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 78 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 775 000 грн.; нараховані несплачені проценти - 74 851,42 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості - 77 223,98 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 3 409,75 грн.; 3 % річних від простроченої суми процентів - 392,33 грн.; 3 % річних від простроченої суми кредити - 9 045,21 грн.; індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів - 2 863,12 грн.; індекс інфляції за час прострочки по кредиту - 63 770,97 грн.; штраф за прострочки кредиту - 45 000 грн.; штраф за прострочку сплати процентів - 225 000 грн., - шляхом визнання за ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58; код за ) права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,1640 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0072, вартістю встановленою суб`єктом оціночної діяльності у розмірі 139 449 (сто тридцять дев`ять тисяч чотириста сорок дев`ять) гривень 20 копійок.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 04-998/1-1 від 24.01.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П., реєстраційний № 19, в рахунок погашення заборгованості ТОВ «ПРОФІТ-МЕЙКЕР» (67541, Одеська область, Комінтернівський район, село Нова Вільшанка, вул. Гагаріна, б. 53, код в ) за кредитним договором № 05.1-9ю/2014/2-1 від 24.01.2014 року в розмірі 1 276 556,78 грн. (один мільйон двісті сімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 78 копійок, з яких заборгованість за кредитом - 775 000 грн.; нараховані несплачені проценти - 74 851,42 грн.; пеня за несвоєчасну сплату кредитної заборгованості - 77 223,98 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 3 409,75 грн.; 3 % річних від простроченої суми процентів - 392,33 грн.; 3 % річних від простроченої суми кредити - 9 045,21 грн.; індекс інфляції за час прострочки по сплаті процентів - 2 863,12 грн.; індекс інфляції за час прострочки по кредиту - 63 770,97 грн.; штраф за прострочки кредиту - 45 000 грн.; штраф за прострочку сплати процентів - 225 000 грн., - шляхом визнання за ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58; код за ) права власності на житловий будинок, загальною площею 299,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю встановленою суб`єктом оціночної діяльності у розмірі 956 862 (дев`ятсот п`ятдесят шість тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ» (04053, м. Київ, вул. Тургенєвська, 52/58; код за ) судовий збір у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.08.2023 року зяву адвоката Нестеренко Галини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року у справі № 504/151/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Мейкер» про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення судового збору, - задоволено.

Скасувано заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року у справі № 504/151/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Мейкер» про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення судового збору.

Призначено справу до нового розгляду з проведенням підготовчого засідання.

У підготовче засідання сторони не з`явились, повідомлені судом належним чином про дату, час та місце його проведення.

Відповідно до статті 198 ЦПК України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом.

Суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: 1) визначених частиною другою статті 223 цього Кодексу; 2) залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; 3) в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

У зв`язку із заміною неналежного відповідача, залучення співвідповідача такі особи мають право подати клопотання про розгляд справи спочатку не пізніше двох днів з дня вручення відповідної ухвали. Якщо таке клопотання не буде подане у вказаний строк, суд продовжує розгляд справи.

У зв`язку зі вступом у справу третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, така особа, а також інші учасники справи мають право подати клопотання про розгляд справи спочатку не пізніше двох днів з дня вручення їм відповідної ухвали. Якщо таке клопотання не буде подане у вказаний строк, суд продовжує розгляд справи.

Якщо розгляд справи у випадках, передбачених цим Кодексом, починається спочатку, суд призначає та проводить підготовче засідання спочатку в загальному порядку, крім випадку ухвалення рішення про колегіальний розгляд справи, коли підготовче засідання проводиться спочатку лише у разі, якщо суд дійшов висновку про необхідність його проведення.

Суд може оголосити перерву у підготовчому засіданні у разі необхідності, зокрема у випадках: 1) заміни відведеного експерта, перекладача, спеціаліста; 2) невиконання учасником справи вимог ухвали про відкриття провадження у справі у встановлений судом строк, якщо таке невиконання перешкоджає завершенню підготовчого провадження; 3) неподання витребуваних доказів особою, яка не є учасником судового процесу; 4) витребування нових (додаткових) доказів;

5) якщо сторони домовилися провести позасудове врегулювання спору шляхом медіації.

Таких підстав суд в підготовчому засіданні не встановив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку:

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (стаття 548 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (стаття 546 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Отже, для забезпечення виконання основного зобов`язання сторони можуть передбачати як визначені у статті 546 види забезпечення зобов`язань, так й інші, встановлені договором або законом.

Законодавство України не проводить різниці у видах забезпечення основного зобов`язання для визначення юрисдикції суду для розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).Тобто, іпотека - це різновид такого виду забезпечення зобов`язання як застава. Іпотека регулюється, зокрема, ЦК України та Законом України «Про заставу».

Для цілей застосування Закону України «Про іпотеку» основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотекодавцем може бути боржник за основним зобов`язанням або майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника (абзаци сьомий і восьмий статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку боржника (зокрема, позичальника за кредитним договором) та майнового поручителя, який відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (частина перша статті 11 Закону України «Про іпотеку»).

Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника (див. висновок Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 159/4709/15-ц).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем) (пункт 3 частини першої статті 512 ЦК України).

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням (частина друга статті 11 Закону України «Про іпотеку»).

Тобто, за загальним правилом саме позичальник як боржник у зобов`язанні за кредитним договором має виконати свій обов`язок перед кредитодавцем.

Втім, якщо таке зобов`язання майновий поручитель забезпечив іпотекою, він може виконати обов`язок боржника, однак у межах вартості предмета іпотеки.

У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки правовідносини з боржником за основним зобов`язанням не припиняються, оскільки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Позивачем у цій справі є банк (кредитор) - юридична особа, яка має право вимоги за кредитним та іпотечними договорами і яка звернулася з позовом до фізичної особи (майнового поручителя) за кредитним зобов`язанням позичальника (боржника) -юридичної особи.

Юридична особа-позичальник у цій справі має статус третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача.

ЦПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року встановлює, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (див. пункт 33 постанови від 1 березня 2018 року у справі № 461/12052/15-ц, пункт 34 постанови від 6 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, постанову від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц).

Тобто, за певних умов обидві сторони у цивільному процесі можуть і не бути фізичними особами, якщо тільки такий спір не належить до юрисдикції іншого суду, зокрема господарського.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З огляду на вказаний припис учасниками господарського процесу можуть бути не лише юридичні особи та держава, але й фізичні особи у спорах, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, а також в інших спорах, вирішення яких прямо віднесене до юрисдикції господарського суду.

Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року чітко розмежував юрисдикцію судів за правилами цивільного та господарського судочинства щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, встановивши у пункті 1 частини першої статті 20 ГПК України, що критерієм розмежування юрисдикції у таких спорах є суб`єктний склад основного зобов`язання.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

До 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року - існували інші правила щодо юрисдикції господарських судів.

Проте у цій справі позивач звернувся до суду у 2015 році, тобто до набрання чинності новою редакцією ГПК України.

З дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, належить до юрисдикції господарського суду лише тоді, якщо сторонами основного зобов`язання є тільки юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Натомість, за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною цього основного зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець.

Тому для визначення юрисдикції суду щодо розгляду відповідної справи суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, значення не має. Вид судочинства (цивільне чи господарське) визначається, враховуючи суб`єктний склад сторін основного зобов`язання (див. пункти 52-53 постанови від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12916/15-ц).

З огляду на вказане до юрисдикції господарського суду не належить, зокрема, спір щодо виконання договору, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо хоча би однією стороною основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем.

Пункт 1 частини першої статті 20 ГПК України виключив з-під юрисдикції господарського суду спори щодо всіх правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, сторонами якого не є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

А частина перша статті 19 ЦПК України у системному зв`язку з частиною першою статті 2, частиною першою статті 5, статтею 46, частиною першою статті 47, частиною другою статті 48 цього кодексу не встановлюють обмежень щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами акцесорного зобов`язання є винятково юридичні особи та (або фізичні особи-підприємці).

Тобто, з 15 грудня 2017 року, якщо хоча би однією зі сторін основного зобов`язання є фізична особа, яка не є підприємцем, спір щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання основного зобов`язання, розглядається за правилами цивільного судочинства незалежно від того, чи заявляє позивач одночасно вимоги до фізичної особи-сторони основного зобов`язання та до сторони (сторін) акцесорного зобов`язання, зокрема незалежно від того, чи об`єднані позовні вимоги щодо виконання кредитного договору з вимогами щодо виконання договорів іпотеки, поруки тощо, укладених для забезпечення основного зобов`язання.

Оскільки предметом спору у цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, укладеним для забезпечення зобов`язання за кредитним договором, сторонами якого є юридична особа-кредитодавець і фізична особа-позичальник, то, враховуючи те, що позов поданий у 2015 році, до вищенаведених змін у процесуальному закону, то такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Окрім того, суд приймає до уваги те, що сторонами спору є юридичні особи-сторони кредитного договору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 196-200, п. 1.ч. 1 ст. 255, 258 -260, 284 ч.3, 285, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі № 504/151/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Національний кредит» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Мейкер» про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення судового збору.

Роз`яснити, що спір належить до Господарської юрисдикції.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів від дня її проголошення.

Суддя В. К. Барвенко