ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільнусправу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна

за апеляційною скаргою Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, у якому просили суд зняти арешт зі спірної квартири, зареєстрований реєстратором Сумської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером № 9696653 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 квітня 2010 року у виконавчому провадженні № 17746656, виданої Зарічним ВДВС Сумського міського управління юстиції (далі Зарічний ВДВС СМУЮ).

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що вони є спадкоємцями ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не змогли отримати свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із наявністю чинного запису про арешт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (далі квартира).

Відповідно до інформації, наданої Зарічним ВДВС у м. Суми, виконавче провадження № 17746656 відкрито згідно з виконавчим листом від 31 грудня 2009 року № 2-2961, виданим Зарічним районним судом м. Суми, щодо стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь Кредитної спілки «Сумська кредитна спілка» (далі КС «Сумська кредитна спілка») заборгованості за договором позики у розмірі 22 101,45 грн, а також судових витрат у сумі 471,01 грн. Відповідно до матеріалів судової справи № 2-2961/09, зокрема позовної заяви, договору позики, паспорта ОСОБА_3 , відповідачем у справі був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Натомість спадкодавець ОСОБА_3 , на нерухоме майно якого було накладено арешт, народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що свідчить про те, що він є іншою особою, ніж відповідач у справі № 2-2961/09 і боржник згідно з виконавчим листом від 31 грудня 2009 року № 2-2961, виданим Зарічним районним судом м. Суми.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 січня 2024 року позов задоволено.

Знято арешт зі спірної квартири, зареєстрований реєстратором Сумської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 9696653 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06 квітня 2010 року у виконавчому провадженні № 17746656, виданої Зарічним ВДВС СМУЮ.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Зарічного ВДВС у м.Суми на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у рівних частинах понесені судові витрати із сплати судового збору у сумі 1 073,60 грн та на правову допомогу у сумі 11 250,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи арешт на спірну квартиру, суд першої інстанції керувався тим, що боржник у виконавчому провадженні № 17746656 та особа, на майно якої накладено арешт, є різними. У зв`язку з цим державний виконавець наклав арешт на майно особи, яка не є боржником у справі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Зарічного ВДВС у м. Суми на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у рівних частинах понесені судові витрати із сплати судового збору та на правову допомогу, відповідач подав апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Зарічний відділ державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не є прибутковою організацією, не має на меті отримання доходу, не має власних рахунків, тому неправильними є висновки суду про стягнення з нього судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокат Турченко С.П. вказує на безпідставність доводів скарги, вважає рішення законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Стягуючи з відповідача на користь позивачів судовий збір та витрати понесені ними на правову допомогу, суд першої інстанції послався на вимоги ст. 141 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

3. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що за результатом розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, а тому з урахуванням вимог ЦПК України, стягнув з відповідача на користь позивачів судовий збір та понесені ними витрати на правову допомогу у повному обсязі.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

З матеріалів справи вбачається, що при подачі позовної заяви, представником позивачів подано договори про надання правничої допомоги від 07.11.2023 та додаткову угоду, у якій визначено розмір правничої допомоги у сумі 11250,00 грн, які відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 07.11.2023 сплачено ОСОБА_1 .

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у стягненні судових витрат, обгрунтовуючи це тим, що відповідач не має власних активів, що унеможливлює стягнення судових витрат.

Разом з тим, обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на неспівмірність заявлених вимог щодо стягнення судового збору та витрат на правничу допомог.

Колегія суддів не може прийняти до уваги дані доводи апеляційної скарги, оскільки відповідачем не виконано вимоги процесуального законодавства, а саме не доведено неспівмірність заявлених судових витрат. Апеляційна скарга містить лише посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення судових витрат, в іншій частині відповідно до ст.367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 січня 2024 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль