н/п 2/490/1934/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі судового засідань Правник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та договору дарування частки домоволодіння - недійсним, витребування майна треті особи Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Юлія Сергіївна, Державний нотаріус Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ткаченко Юлія Геннадіївна, Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Власова Світлана Яківна

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача в якому просить:

1) визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 28 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. зареєстрований в реєстрі за № 266, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 101 недійсним з моменту укладення та витребувати будинок у ОСОБА_2 ;

2) визнати договір дарування частки домоволодіння 62/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений 29.09.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ткаченко Ю.Г., зареєстровано в реєстрі за № 3-574, номер запису про право власності № 38420195, реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 01 недійсним з моменту укладення та витребувати 62/100 частки домоволодіння у ОСОБА_3 ;

3) визнати договір дарування частки домоволодіння 62/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений 27.11.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Власовою С.Я. № 608 зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно 27.11.2020 року номер запису про право власності № 39421731, реєстраційний номер об`єкту нерухомості № 01 недійсним з моменту укладення та витребувти 62/100 частки домоволодіння у ОСОБА_4 .

В обгрунтування позову позивач вказує, що він стоїть на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 через важке психічне захворювання, є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання. Позивач вказує, що після смерті матері він прийняв спадщину, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та 62/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . У зв`язку зі смертю матері позивача в 2018 році, через сильні душевні хвилювання з приводу втрати близької людини у позивача почалось загострення хвороби, а саме сильний психічний розлад. Вказує, що в цей період у довіру позивача увійшов чоловік ОСОБА_5 , який представився йому віруючою особу із американської церкви, який допоміг позивачау оформити прийняття спадщини на будинок АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_5 повідомив позивачу, що за волею Божею треба оформити будинок АДРЕСА_1 на його дружину ОСОБА_2 . Через місяць 28 травня 2019 року ОСОБА_2 , користуючись тим, що у позивача загострення хвороби та він не розуміє значення своїх дій, фактично примусила позивача підписали договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивач вказує, що грошові кошти зазначені у вищевказаному договорі в якості оплати за будинок позивачу не передавались. Позивач не розумів який саме договір він підписує, вважав, що це є договором оренди та він дає у користування ОСОБА_2 будинок, як раніше здавала в оренду будинок його матір.

Крім того позивач вказує, що в довіру позивача увійшла також жінка ОСОБА_6 , яка попросилась до нього проживати за адресою: АДРЕСА_1 в якості квартирантки. Вона почала йому тлумачити, що вона його сім`я, перевезла до будинку своїх дітей, брата ОСОБА_7 , який насправді є її чоловіком та інших родичів. Позивач зазначив, що вважаючи, що він підписує документи для виїзду у Німеччину спочатку підписав нотіральну посвідчену довіреність від 10 серпня 2020 року на ОСОБА_3 , якою уповноважив її бути представником, оформити спадщину на будинок АДРЕСА_1 та продати вказаний будинок за ціною на її розсуд. 29.09.2020 року позивач підписав договір дарування частки домоволодіння, згідно якого подарував ОСОБА_3 62/100 частки домоволодіння АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивач, страждаючи на тяжке психічне захворювання, маючи інвалідність ІІІ групи опинився на вулицю, без місця проживання та реєстрації через те, що відповідачі скориставшись його психічним станом, протиправно заволоділи його майном.

Позивач вказує, що вищевказані правочини є недійсними, оскільки під час їх підписання позивач не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ним.

Представник позивача надала заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Качан Р.Ю. надав відзив в якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачем не надано доказів, що він з 2018 року перебував у стані загострення психічної хвороби та психічного розладу. Тривалий час перебування позивача на обліку у психіатричному закладі та 3 група інвалідності ніяким чином не впливає на його дієздатність.

Відповідачі, ОСОБА_3 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені судом.

Третя особа Приватний нотаріус Моцар Ю.С. надіслала заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності.

Третя особа Приватний нотаріус Власова С.Я. надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, а рішення прийняти на розсуд суду.

Представник третьої особи Першої Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області надав заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, а рішення прийняти на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом досліджено довідку КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» від 16.11.2020 року згідно якої повідомлено, що ОСОБА_1 , 1956 року народження, що мешкає по АДРЕСА_3 з 1987 року лікується у Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 з приводу важкого психічного захворювання, є інвалідом ІІІ групи безстроково.

Судом досліджено повідомлення спеціалізованої психоневрологічної медико-соціальної експертної комісії від 25.11.2020 року згідно якого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом ІІІ групи. Не може виконувати роботу механіка, доступна робота підсобника, проста некваліфікована робота.

Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 квітня 2019 року згідно якого ОСОБА_1 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_10 житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 квітня 2019 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 вересня 2020 року згідно якого ОСОБА_1 отримав у спадщину після смерті ОСОБА_10 62/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 вересня 2020 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 62/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .

Судом досліджено договір купівлі-продажу житлового будинку від 08 травня 2019 року згідно якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 придбала житловий будиерк АДРЕСА_1 .

Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності не нерухоме майно від 12 листопада 2020 року згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Підстав: договір купівлі-продажу, серія та номер 266, виданий 28 травня 2019 року, видавник Моцар Ю.С., приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області.

Судом досліджено довіреність від 10 серпня 2020 року згідно якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси з оформленням його спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а після оформлення спадщини продати за ціною та на умовах на свій розсуд належній їй в результаті успадкування 62/100 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом досліджено договір дарування від 09 вересня 2020 року згідно якого ОСОБА_1 подарував ОСОБА_3 62/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1

Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності не нерухоме майно від 12 листопада 2020 року згідно якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 62/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . Підстава: договір дарування, серія та номер: 3-574, виданий 29.09.2020 року, видавник: Ткаченко Ю.Г., державний нотаріус Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності не нерухоме майно від 22.12.2020 року згідно якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 62/100 часток будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочинів недійсними; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків; відшкодування морально (немайнової) шкоди тощо.

Судом встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2021 року в даній справі було призначено судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) Чи страждав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 , будь-яким психічним розладом здоров`я на момент оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , від 28.05.2019 р., зареєстрованого в реєстрі за №266? 2) Чи міг ОСОБА_1 , в повному обсязі за станом здоров`я на момент оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 (28.05.2019 р.) розуміти значення своїх дій або керувати ними? 3) Чи страждав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецька, останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 , будь-яким психічним розладом здоров`я на момент оформлення договору дарування 62/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , від 29.09.2020 р., зареєстрований в реєстрі за №3-574? 4) Чи міг ОСОБА_1 , в повному обсязі за станом здоров`я на момент оформлення договору дарування 62/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 (29.09.2020 р.) розуміти значення своїх дій або керувати ними?

12.01.2022 року від КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради надійшло повідомлення про неможливість проведення судово-психіатричної експертизи у зв`язку з відсутністю фінансування.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2022 року знову призначено судово-психіатричну експертизу проведення якої доручено Миколаївської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України»

10.02.2023 року від Миколаївської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» надійшло повідомлення про неможливість проведення судово-психіатричної експертизи у зв`язку з відсутністю оплати проведення експертизи.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2024 року призначено судово-психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1) Чи страждає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 будь-яким психічним розладом здоров`я та з якого часу? 2) Чи міг ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в повному обсязі розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення договорів про відчуження нерухомого майна в період з 28.05.2019 року по 29.09.2020 року? Проведення експертизи доручено експертам Миколаївської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я».

28.08.2024 року справу повернуто до суду. Підставою повернення справи стало неможливість проведення експертизи у зв`язку з непроведенням оплати.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Норми статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була особа в конкретний момент вчинення правочину здатною розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, судом неодноразово було призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_1 та з`ясування, чи міг він усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення спірних договорів. Проте позивач не виконав вимог експертної установи, а саме не сплатив вартість проведення експертизи, у зв`язку з чим матеріали справи з документацією були повернуті до суду.

Позивач не визнаний недієздатним. Не заявив суду будь-яких інших клопотань на підтвердження його психічного стану саме на час укладенні оспорюваних договорів.

Сам по собі факт перебування позивача на психіатричному обліку жодним чином не підтверджує його неможливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними як в цілому, так і на час укладення оспорюваних договорів.

Таким чином, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували недієздатність позивача або його неможливість усвідомлювати значення своїх дій у момент укладення договору. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу та договору дарування недійсними, а також витребування майна є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України».

За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку та договору дарування частки домоволодіння - недійсним, витребування майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Суддя