справа № 489/7745/25 провадження №2/489/3533/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

У вересні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» через систему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 8411362 від 19.04.2023 в загальному розмірі 20500,00 грн. та понесені судові витрати на судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

Як на підставу позовних вимог вказано, що 19.04.2023 між відповідачем ОСОБА_1 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан», Первісний кредитор) у формі електронного документу був укладений Договір про споживчий кредит № 8411362, згідно з умовами якого відповідач отримав 5000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (Додаток №1 до кредитного договору).

У порушення взятих грошових зобов`язань, відповідач не сплатив кредитні кошти, комісію і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором.

26.07.2023 між Первісним кредитором та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №101-МЛ від 26.07.2023, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги та у відповідності до статті 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за кредитним договором № 8411362 від 19.04.2023, що позичальником по якому є відповідач.

Згідно реєстру боржників заборгованість відповідача за кредитним договором № 8411362 від 19.04.2023 становить 20500,00 грн., з якої: заборгованість за сумою кредиту 5000,00 грн.; за відсотками 14550,00 грн.; комісією за видачу кредиту 950,00 грн.; комісією за обслуговування кредиту 0,00 грн.; неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання 0,00 грн.

Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22904801/20 від 10.09.2025,яка залишена без виконання.

Посилаючись на наведені обставини та те, що відповідач заборгованість не погасив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

10.10.2025, через систему «Електронний суд», представник відповідача ОСОБА_2 надав до суду відзив на позов в якому вказав, що на правовідносини сторін у цій справі поширюються положення Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів» у відповідній частині.

Позивач просить суд стягнути з позичальника 20500 грн., з яких 5000 грн. - прострочене тіло, 14550 грн. - прострочені відсотки, 950 грн. - заборгованість за комісіями за обслуговування кредиту.

В контексті дотримання Закону України «Про захист прав споживачів», необхідно виходити з того, що розмір відсотків за порушення строків повернення кредиту має ознаки несправедливого у розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, проценти, нараховані позивачем у розмірі - 14550 грн., є непропорційно великою сумою компенсації, а визначений договором розмір процентної ставки порушує принцип розумності і добросовісності, - що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, - адже встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більш, ніж 15 % простроченого платежу.

Відповідач не отримував даного одноразового ідентифікатора, а також не Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.10.2025 5 реєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, матеріали справи також не містять даних про те, що особа позивача була належним чином ідентифікована при його реєстрації в ІТС відповідними електронним підписом, електронним цифровим підписом чи іншим аналогом власноручного підпису.

Насамперед слід зазначити, що Договір про споживчий кредит № 8411362 від 19.04.2023 не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідача, оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних особи не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.

При цьому, відповідач заперечує підписання договору і отримання кредитних коштів, коли суду не надано достатніх і допустимих доказів того, що саме відповідач погодив усі істотні умови вказаного кредитного договору.

Будь-які документи, що підтверджують особу позичальника в матеріалах справи відсутні. Саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.

Отже, під час укладення Кредитного договору порушено вимоги частини 3 статті 203 Цивільного кодексу України - на момент укладення договору було відсутнє волевиявлення та внутрішня воля відповідача на його укладення.

Враховуючи конкретні обставини даної справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, вважаємо, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. є необґрунтованою, не відповідає реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт) та підлягає зменшенню.

Посилаючись на наведене на судову практику представник позивача просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив від 17.10.2025, наданої до суду через систему «Електронний су», позивач вказав на безпідставність доводів, викладених у відзиві на позов, у зв`язку із чим просив позовні вимоги задовольнити повністю. Одночасно позивач заявив клопотання про витребувати у ТОВ «ФК «Контрактовий дім» () інформації чи була емітована банківська картка № НОМЕР_1 ОСОБА_1 та виписку по картковому рахунку за період з 18.04.2023 по 20.04.2023.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 23.09.2025 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи.

Ухвалою суду від 17.10.2025 за клопотанням представника відповідача витребувано у позивача докази щодо укладення відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору.

Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вимогами частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом із письмових доказів, долучених до заяви позивача від 17.10.2025, яка надійшла до суду через систему «Електронний суд», 19.04.2023 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 8411362.

За умовами пункту 1.1 кредитного договору, кредитор зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений пунктом 1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у пункту 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно пункту 1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором.

Відповідно до пунктів 1.2 - 1.6 кредитного договору, сума кредиту складає 5000,00 грн., строк кредитування - 105 днів, починаючи з 19.04.2023 по 02.08.2023 ; пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04.05.2023; поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 02.08.2023; комісія за надання кредиту - 950,00 грн., яка нараховується заставкою 19,00 відсотків від суми кредиту в момент видачі кредиту; проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду - 1500,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду; проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 13500,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду; тип процентної ставки - фіксована.

Згідно пункту 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .

Порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника врегульовано в розділі 6 кредитного договору.

Додатком № 1 до кредитного договору № 8411362 від19.04.2023 є Графік платежів, а Додатком № 2 - Паспорт споживчого кредиту № 8411362, який містить інформацію основні умови кредитування з урахувань побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.

Кредитний договір підписано відповідачем ОСОБА_1 19.04.2023 17:19 одноразовим ідентифікатором «S50466».

Згідно довідки ТОВ «Мілоан» від 09.09.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ідентифікований ТОВ «Мілоан» та договір підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - S50466, відправлено позичальнику 19.04.2023 17:19 на номер телефону НОМЕР_3 .

Перерахування ТОВ «Мілоан» грошових коштів отримувачу ОСОБА_1 на платіжну картку VISA НОМЕР_1 в розмірі 5000,00 грн., призначення платежу -кошти згідно договору 8411362, підтверджується платіжним дорученням №98510618 від 19.04.2023.

Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 8411362, укладеному з ОСОБА_1 , складеної ТОВ «Мілоан» за період з 19.04.2023 по 16.07.2023, погашення по кредитному договору відповідачем не здійснювалося.

Набуття права вимоги за кредитним договором № 8411362 позивач підтвердив Договором відступлення права вимоги № 101-МЛ від 26.07.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Згідно витягу з Реєстру боржників від 10.09.2025 до договору відступлення права вимоги № 101-МЛ від 26.07.2023 (у новій редакції згідно додаткової угоди № 1 від 04.02.2025) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кредитному договору № 8411362 від 19.04.2023, заборгованість по якому склала 20500,00 грн. та яка складається із: 5000,00 грн. залишку по тілу кредиту; 13650,00 грн. відсотках, 950,00 грн. комісії.

Вказаний розмір заборгованості відповідає розміру заборгованості яку просить стягнути позивач з відповідача та підтвердив Випискою з особового рахунку за кредитним договором № 8411362 від 19.04.2023.

10.09.2025 за вих. № 22904801/20 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу відповідача направило претензію з вимогою погасити заборгованість в розмір 20500,00 грн., яка як зазначає позивач не виконана, що стало підставою його звернення до суду.

Таким чином, наявними у справі доказами підтверджується, що позивач, як новий кредитор, просить стягнути заборгованість по кредитному договору, що утворилася на дату набуття ним права вимоги до відповідача.

Правове обґрунтування та мотиви суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами статті 11 зазначеного Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми)про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 14.06.2022 у справі №757/40395/20.

Із досліджених матеріалів справи вбачається, що умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статті 627 ЦК України.

Крім того, проценти за користування кредитом визначено згідно положень статей 1048, 1056-1 ЦК України, відповідно такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вище вказаного положення закону.

Також підписавши кредитний договір, відповідач погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені цим договором.

За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Згідно частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 20500,00 грн., яка належними і допустимими доказами не спростована, а також те, що відсутність коштів в боржника не звільняє його від відповідальності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення в частині стягнення заборгованості по кредиту та відсооткам.

Доводи представника відповідача про не підписання відповідачем кредитного договору та не отримання коштів в кредит від первісного кредитора, спростовуються письмовими доказами наданим позивачем після надання представником відповідача відзиву на позову, оскільки при зверненні до суду позивачем до позову було долучено кредитний договір та інші докази, які стосуються іншого позичальника.

Щодо клопотання позивача про витребування доказів від ТОВ «ФК «Контрактовий дім», суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки відповідно частини першої статті 84 ЦПК України позивач не надав доказів неможливості самостійно отримати докази щодо випуску банківської картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 та виписку по картковому рахунку. Крім того, ТОВ «ФК «Контрактовий дім» здійснило лише перерахування коштів від кредитора одержувачу на рахунок в банківській установі та не є емітентом вказаної картки.

Також матеріалами справи доведено укладення відповідачем кредитного договору, який містить посилання на банківську картку № НОМЕР_1 , реквізити якої могли були вказані лише відповідачем при укладенні договору, а платіжним дорученням зарахування первісним кредитором грошових коштів в розмірі 5000,00 грн. на вказану картку.

Вказані докази, які досліджені судом в сукупності, є належними, допустимими і достатніми для підтвердження фактичного отримання відповідачем від первісного кредитора коштів в кредит.

Щодо стягнення з відповідача комісії, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно умов кредитного договору комісія, пов`язана із наданням кредиту становить 950,00 грн.

Водночас, згідно частини третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту.

Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).

Інакше кажучи, банк неуповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене, супутня послуга первісного кредитора, визначена як комісія за надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту безоплатно.

У зв`язку із цим, вимоги в частині стягнення з відповідача комісії в розмірі 950,00 грн. за видачу кредиту задоволенню не підлягає.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог шляхом стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору № 8411362 від 19.04.2023 в розмірі 19550,00 грн., яка складається і 5000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту та 14550,00 грн. відсотків.

На підставі частини першої статті 141 ЦПК України пропорційно задоволеному позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2310,00 грн. (2422,40 х95,36%).

Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд враховує складність справи, а саме те, що вона є типовою і не складною, перелік наданих послуг, час, необхідний для складання позовної заяви у спорі, а також критерії розумності та співмірності.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи наведе, розмір заборгованості та складність справи, яка не є складною та типовою для даної категорії справ, що не потребує значного витрачання часу професійним адвокатом, незначний обсяг доказів у справі і часткове задоволення позову, а також клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає достатнім розміром відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн., які відповідають зазначеним вище критеріям

Керуючись ст. ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 8411362 від 19.04.2023 в розмірі 19550,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп.), а також судовий збір в сумі 2310,00 грн. (дві тисячі триста десять гривень 00 коп.) та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 коп.).

У іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», , юридична адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп.28;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 28.11.2025.

Суддя І.В.Коваленко