ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/1042/24 Номер провадження 22-ц/814/2105/25Головуючий у 1-й інстанції Попадюк С. С. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.

суддів: Бутенко С.Б., Карпушина Г.Л.,

За участю секретаря Дороженка Р.Г.,

розглянула в судовому засіданні у м. Полтаві, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 10 лютого 2025 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (надалі ТОВ «Він Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої заборгованість у розмірі 37165,62 грн, яка складається з суми боргу 24486 грн., інфляційних втрат 10473,36 грн., 3% річних 2206,26 грн. та судові витрати. Також просило поновити строк позовної давності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.04.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про надання фінансового кредиту №782782, відповідно до умов якого позичальник отримала 7000 грн. на 30 днів.

Відповідач не виконала умови договору, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (в подальшому змінило назву на ТОВ «Він Фінанс») було укладено договір факторингу, а 12.09.2019 укладено додаткову угод№25 та підписано реєстр прав вимог, згідно якого клієнт відступив фактору право вимоги по ряду боржників, в тому числі і ОСОБА_1 по договору №782782

Враховуючи, що до нового кредитора перейшли всі права первісного кредитора позивачем заявлено вимогу про стягнення як заборгованості, так і інфляційних втрат та 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 10 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення місцевий суд дійшов висновку про недотримання порядку укладання електронного договору, недоведеність ідентифікації відповідача при укладанні договору, недоведеність перерахування коштів первісним кредитором, неналежність розрахунку заборгованості.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Він Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує, що матеріалами справи доводиться укладання договору в електронній формі та його підписання відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису.

Вважає, що з огляду на доведеність укладання договору факторингу вимоги нового кредитора про стягнення боргу підлягають задоволенню.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ТОВ «Він фінанс» в обґрунтування позовних вимог надало копії договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №782782 від 11.04.2019, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, графік платежів до вказаного договору, розрахунок заборгованості, договір факторингу №1 від 12.04.2018, укладений між ТОВ «Авентус Україна та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» та додаткову угоду до нього, протокол загальних зборів ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» щодо перейменування товариства на ТОВ «Він Фінанс» інші документи, що стосуються надання правової допомоги при подачі позову.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд дійшов висновку про недоведеність ідентифікації відповідача при укладанні договору, що свідчить про не укладання договору, відсутність належних доказів щодо перерахування коштів первісним кредитором, користування коштами, неналежність розрахунку заборгованості.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З доданої копії договору про надання споживчого кредиту вбачається, що останній було підписано клієнтом ОСОБА_1 11.04.2019 об 11:28:05.

Заперечуючи підписання договору електронним підписом, відповідачем було надано суду відповідь на її звернення до АТ КБ «Приватбанк», яким останній повідомив, що перший електронний підпис було оформлено ОСОБА_1 26.01.2021 з терміном на 1 рік.

Вказані обставини суперечать посиланням товариства щодо підписання позичальником договору за допомогою електронного підпису.

Доказів наявності іншого електронного підпису у ОСОБА_1 , станом на 11.04.2019, позивачем надано не було.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїх постановах із подібних правовідносин виснував, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).

Посилаючись на невиконання зобов`язань та наявність заборгованості ТОВ «Він фінанс» надало розрахунок заборгованості складений первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна».

Інших письмових доказів, в тому числі і первинних документів в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» позивачем суду надано не було.

Оскільки саме банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про переказ коштів, операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, про те останні позивачем в ході розгляду справи надані не були суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, позивачем не зініціювалось питання щодо витребування таких доказів з банківської установи у відповідності до положень ст. 84 ЦПК України.

Долучений до справи розрахунок заборгованості не може вважатись належним доказом на доведення факту існування кредитної заборгованості та свідчити про її розмір, оскільки не підтверджує зарахування коштів та їх рух за конкретним банківським рахунком.

Також колегія суддів звертає увагу, що розрахунок заборгованості охоплює період з 11.04.2019 по 09.12.2019, тобто майже 8 місяців, хоча кредитний договір містить строк надання позики лише на 30 днів.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до твердження апелянта про доведеність укладання кредитного договору між сторонами та його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відхиляються колегією суддів, оскільки дані обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності не доводять факт укладання договору між сторонами, перерахування коштів та користування ними позичальником, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, а отже не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 10 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 19 листопада 2025 року.

Судді: О.І. Обідіна С.Б. Бутенко Г.Л. Карпушин