Справа № 461/4924/23 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/2552/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2025 року в складі Мисько Х.М. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У червні 2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.10.2016 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву без номеру. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банк на підставі Договору надання банківських послуг відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування контррахунку, а відповідачу надано у користування кредитну карту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 74000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.12.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Таким чином, Банк свої зобов`язанн за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28.05.2023 має заборгованість у загальному розмірі 82099,77 грн, яка складається з: 72776,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 9322,79 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Просив ухвалити рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи, а саме 02.05.2024 АТ КБ «ПриватБанк» скерував до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.10.2016 за простроченим тілом кредиту у сумі 32806,64 грн.

03 грудня 2024 АТ КБ «ПриватБанк» скерував на адресу суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.10.2016 року у сумі 9322,79 грн. за простроченим тілом кредиту.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2025 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.10.2016 року у розмірі 9322 грн. 79 коп.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що позивач звернувся до суду про стягнення 9322,79 грн. відсотків за користування кредитом, однак суд не надав суду доказів, які б давали підстави стверджувати, що анкета-заява від 06.10.2016, яка підписана відповідачем, містить умови щодо сплати відсотків за користування кредитом та погоджено їх розмір. Як на підставу для стягнення таких коштів з відповідача, позивач покликається на Умови та правила надання банківських послуг, а також на Тарифи, які викладені на сайті Банку. Проте, вказане не може бути визнане складовою частиню договору кредиту, а отже і підставою для стягнення коштів.

Просить врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, де вказано, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи модливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальниом, а також, які ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка підписана останнім.

Вважає, що позивач безпідставно перевів заборгованість за відсотками у заборгованість за кредитом, яка станом на час ухвалення рішення була погашена, про що не заперечив представник Банку. Суд, у свою чергу це підтвердив та стягнув заборгованість за кредитом, яка по своїй суті є відсотками.

Просить змінити рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2025 року.

У відзиві на апеляційну скагу АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін. Зазначає, що виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Відповідач не надав суду докази, які б підтверджували погашення заборгованості на день прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, відтак не підгягають до задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» суд своє рішення мотиував тим, що в Заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг від 06.01.2016 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 , сторони погодили розмір процентної ставки та порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог до відповідача ОСОБА_1 , які не спростовані відповідачем, доказів належного виконання ним кредитного Договору щодо повернення отриманих кредитних коштів суду не подав, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

Перевіряючи рішення в оскаржуваній його частині колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається із матерілів справи, ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 06.10.2016 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

При цьому ОСОБА_1 погодився, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг» і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua. Зобов`язався виконувати Умови та правила надання банківських послуг, а також самостійно знайомится з їх змінами на сайті Банку.

Згідно із довідкою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 видані такі кредитні картки: дата відкриття 20.02.2016 №834691 «Універсальна» з терміном дії 02/20; дата відкриття 19.05.2017 картка № НОМЕР_1 «Універсальна Gold» з терміном дії 03/21; дата відкриття 18.12.2020 картка № НОМЕР_2 «Універсальна Gold» з терміном дії 12/23.

З наведеного слідує, що на час підписання анкети-заяви від 06.10.2016 у ОСОБА_1 була дійсна картка №834691 «Універсальна» відкрита 20.02.2016 з терміном дії 02/20.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 №834691, 19.05.2017 встановлено кредитний ліміт 4000,00 грн, 25.05.2017 зменшено кредитний ліміт до 2000,00 грн., 24.07.2017 збільшено кредитний ліміт до 4000,00 грн., 23.08.2017 збільшено кредитний ліміт до 20000,00 грн., 07.09.2017 збільшено кредитний ліміт до 39000,00 грн., 29.12.2017 збільшено кредитний ліміт до 44000,00 грн., 30.03.2018 збільшено кредитний ліміт до 50000,00 грн., 05.11.2020 збільшено кредитний ліміт до 74000,00 грн. 26.12.2022 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн.

Згідно із розрахунком заборгованості за договом №б/н від 06.10.2016 заборгованість станом на 30.06.2019 у ОСОБА_1 за тілом кредиту не існувала. Лише була заборгованість за відсотками в сумі 78,48 грн.

В свою чергу, згідно із розрахунком заборгованості за договором б/н від 06.10.2016 року станом на 28.05.2023 у ОСОБА_1 існувала заборгованість за тілом кредиту 72776,98 грн., за відсотками - 9322,79 грн.

Відповідно до виписки за договором №б/н за період з 20.02.2016 по 06.062023 вбачається, що ОСОБА_1 з 19.05.2017 по 17.12.2020 почав активно користуватися карткою з датою відкриття 19.05.2017 №966421 «Універсальна Gold» з терміном дії 03/21, а з 18.12.2020 по 28.05.2023 карткою з датою відкриття 18.12.2020 №66166 «Універсальна Gold» з терміном дії 12/23.

Заявою від 02 травня 2024 року про зменшення розміру позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за простроченим тілом кредиту станом на 21.04.2024 року в розмірі 32806,64 грн., оскільки відповідачем погашено 124735,78 на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту, 42297,30 за простроченим тілом кредиту, 287,0 за нарахованими відсотками, 17369,17 грн. за простроченими відсотками.

Заявами від 04 листопада 2024 та від 03 грудня 2024 року про зменшення розміру позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 9322,79 грн., яка залишилась несплаченою станом на 30.10.2024.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 постійно користувався картками і періодично вносив кошти на погашення кредиту. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляв, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст.204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеної між ними 06.10.2016 Анкети-заяви.

З матеріалів справи чітко вбачається, що у відповідача під час підписання анкети-заяви була наявна кредитна картка Універсальна, на яку було встановлено кредитний ліміт, однак матеріали справи не містять доказів, що він саме нею користувався. З травня 2017 року ОСОБА_1 почав користуватися карткою №966421 «Універсальна Gold» виданою 19.05.2017 з терміном дії 03/21, а в подальшому карткою № НОМЕР_2 «Універсальна Gold» виданою 18.12.2020 з терміном дії 12/23.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті кредиту, висновок суду про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту є правильним, таким, що узгоджуєється з матеріалами справи, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачем спростований не був.

Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).»

Отже, виписки за договором б/н від 06.10.2016 в розумінні вимог цивільно процесуального законодавства є належними та допустимим доказом.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_3 за період з 01.07.2019 по 31.10.2024, який підтверджується випискою про рух коштів за договором від 04.03.2010 № б/н, свідчить про наявність невиконаного відповідачем зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» мав право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів за тілом кредиту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 365/159/19 та постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20.

Доводи апелянта про те, що залишок заборгованості за договором б/н від 06.10.2016 в сумі 9322,79 грн. є нічим іншим як відсотками за користування кредитом, про що було заявлено позивачем у позовній заяві, колегія суддів вважає неприйнятними та такими, що грунтуються на припущенні. В той час, як згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України докузування не може грунтуватися на припущенні.

Матеріали справи не містять даних про те, що видані ОСОБА_1 картки стосувалися іншого договору, ніж Договору б/н від 06.10.2016.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих відповідно до вимог процесуального закону.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк