КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2556/21
Провадження № 2/488/99/25 р.
19.11.2025 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді - Селіщева Л.І.,
за участю секретаря Волошиної Я.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Миколаєві помер його батько ОСОБА_3 .
Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, що складається, зокрема, з 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , та квартири АДРЕСА_1 .
На випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповіт не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, як син, та мати спадкодавця ОСОБА_4 , яка подала заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини на користь позивача.
Позивач у встановлений шестимісячний строк подав приватному нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевій О.І. заяву про прийняття спадщини.
Приватним нотаріусом, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.05.2021 року, було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо квартири АДРЕСА_1 через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа, а також у зв`язку з поданням відповідачкою ОСОБА_2 , колишньою дружиною спадкодавця, заяви про видачу їй свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, набутому нею за спільні сумісні кошти разом з її колишнім чоловіком ОСОБА_3 .
У зв`язку з наявністю спору щодо належності спірної квартири спадкодавцю, приватний нотаріус роз`яснив позивачу необхідність звернення до суду для вирішення питання про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_3 , за спадкодавцем ОСОБА_3 як за належною особою.
Позивач заперечує наявність у відповідачки будь-якого права на частку в спірній квартирі, посилаючись на такі обставини.
По-перше, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.11.2003 року спірну квартиру було виділено у власність спадкодавця ОСОБА_3 .
По-друге, правовою підставою набуття квартири є договір №3/1 про інвестування в житлове будівництво від 24.04.2003 року, укладений між спадкодавцем та ЗАТ БФ «Житлобуд-Ніко», тобто майже за рік до реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
По-третє, факт інвестування та набуття квартири до укладення шлюбу підтверджується матеріалами архіву та актом приймання-передачі квартири від 02.12.2003 року, у якому містяться відомості про попереднє фінансування будівництва спадкодавцем.
Позивач вважає, що сама по собі реєстрація права власності у день реєстрації шлюбу (19.12.2003 року) не свідчить про спільність майна та не є доказом набуття квартири за спільні кошти подружжя.
У зв`язку з викладеним позивач вважає, що квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю спадкодавця, оскільки вона була придбана ним за особисті кошти та фактично до виникнення шлюбних відносин.
Крім того, шлюб між спадкодавцем та відповідачкою було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.03.2018 року, при цьому судом встановлено, що фактичні шлюбні відносини припинилися ще у 2013 році.
Також рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.01.2019 року, ухваленим у справі про вселення, підтверджено, що спірна квартира належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності. Рішення набрало законної сили та відповідачкою не оскаржувалося.
Таким чином, позивач вважає вимоги відповідачки про наявність у неї права на частку у вказаній квартирі такими, що не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах. За життя спадкодавця відповідачка не зверталася з позовами про поділ майна подружжя.
Посилаючись на викладене, і тим, що в позасудовому порядку позивач не має можливості оформити належну йому спадщину, він був змушений звернутися до суду з даним позовом.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка в судове засідання не з`явився, була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, будь яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома.
Враховуючи викладене, та зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).
У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 (а.с.7), після смерті якого відкрилася спадщина, що включає, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 .
Із копії спадкової справи № 124/2020 заведеної приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Якушевою О.І. до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що останній на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач (син), який спадщину прийняв, подавшив до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, та мати спадкодавця ОСОБА_4 , яка відмовилася від спадщини на користь позивача.
Позивач ОСОБА_1 , у встановлений ст. 1270 ЦК України, шестимісячний строк подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та надходженням заяви від колишньої дружини спадкодавця ОСОБА_2 про наявність у неї права на частку у спільному майні подружжя.
Суд встановив, що шлюб між спадкодавцем та відповідачкою було зареєстровано 19 грудня 2003 року та розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.03.2018 року.
Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази свідчать, що спірна квартира була фактично набута спадкодавцем до реєстрації шлюбу, а саме: рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.11.2003 №1984 квартиру було виділено у власність ОСОБА_3 ; підставою виділення стала участь спадкодавця у фінансуванні будівництва відповідно до договору №3/1 про інвестування від 24.04.2003 року, укладеного між ним та ЗАТ БФ «Житлобуд-Ніко»; акт приймання-передачі квартири датований 02.12.2003 року, у якому також містяться відомості про зазначений інвестиційний договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КпШС України (чинного на час набуття майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про власність», майно визнається спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо воно набуте внаслідок спільної праці та спільних коштів.
Оскільки інвестиційний договір, який створив правові підстави для набуття спірної квартири, був укладений майже за рік до реєстрації шлюбу, а докази участі відповідачки у фінансуванні чи будівництві квартири відсутні, суд вважає доведеним, що квартира АДРЕСА_1 була набута ОСОБА_3 за його особисті кошти та до виникнення шлюбних відносин.
Правову позицію про те, що майно, набуте до шлюбу, або придбане за особисті кошти одного з подружжя, не є спільною сумісною власністю, висловлено у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18.
Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцю на день відкриття спадщини.
Таким чином, спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і входить до складу спадщини, право на яку прийняв позивач ОСОБА_1 .
Відповідачка за життя спадкодавця не заявляла вимог щодо поділу майна подружжя, а рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.01.2019 року, яке набрало законної сили, встановлено, що спірна квартира належала спадкодавцеві на праві приватної власності.
За таких обставин позов підлягає задоволенню.
Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позов - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована та
проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Суддя Л.І. Селіщева