Номер провадження: 22-ц/813/7291/25
Справа № 498/321/25
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Бондар Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бондар Юлія Миколаївна, на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про розірвання шлюбу, залишення проживання дитини з матір`ю та встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини матір`ю,

встановив:

27.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: служба у справах дітей Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та встановлення факту, що має юридичне значення.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 28.02.2011 року між сторонами було укладено шлюб.

Під час перебування у шлюбі, у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем не склалося. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони мають протилежні погляди на життя, шлюб та сім`ю, між ними відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони втратили почуття любові один до одного, тому, на думку позивача, збереження сімейних відносин неможливе. Останнім часом між ними часто виникали сварки та скандали, свідком чого ставала їх донька, що має негативний вплив на її ментальне здоров`я та перешкоджає формуванню здорової моделі сім`ї.

З жовтня 2024 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться.

Дитина проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, сторони не досягли згоди щодо того, з ким має проживати донька після розірвання шлюбу, за словами відповідача він буде належним чином утримувати дитину та займатись її вихованням, тільки, якщо вона буде жити з ним, тому позивач змушена була звернутися до суду з наданим позовом. Сама дитина бажає залишитися жити з матір`ю, так як у них склалися дуже близькі та теплі відносини. За словами позивача, відповідач хоч і любить доньку, але в силу своєї безвідповідальності не може забезпечити якнайкращий розвиток і виховання дитини. Тим більше, що на даний час він не працює, звільнений з військової служби, тому не може матеріально утримувати доньку, а в даному віці вона потребує значних коштів на сезонний одяг, харчування, дозвілля, лікування.

04.02.2025 року комісією служби у справах дітей Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області було складено акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно зазначеного акту для виховання та розвитку дитини матір`ю створено всі необхідні умови, стосунки у сім`ї добрі, побудовані на взаєморозумінні.

Враховуючи, що позивач самостійно займається вихованням та утриманням доньки, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дівчинки та стосунків з матір`ю, вважає, що на даний час проживання неповнолітньої ОСОБА_3 саме з матір`ю, буде відповідати інтересам дитини, яка потребує піклування та турботи й позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, позивачка вказувала, що дитина повністю перебуває на її утриманні, батько не надає дитині матеріальної допомоги. Встановлення вказаного факту позивачу необхідно для захисту прав та інтересів дитини і прав ОСОБА_1 як матері, у тому числі, пов`язаних з особливостями проходження нею військової служби, а також щоб мати згоду на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25.06.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.02.2011 року Чугинською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис №01, розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 надалі іменувати прізвищем « ОСОБА_5 ».

Визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2422,40 грн. на користь ОСОБА_1 .

В іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с.73-76).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, в частині відмови у встановленні факту самостійного виховання дитини матір`ю та ухвалення в цій частині нового судового рішення, яким вказані вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.78-81).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника ОСОБА_1 адвоката Бондар Ю.М., та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.101-103).

Колегією суддів також враховано заяву Служби у справах дітей Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про розгляд справи без участі представника Служби (а.с.116).

Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати за участі з`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, в частині встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини матір`ю, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заявлених вимог (а.с.73-76).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Звертаючись з вимогами, в частині встановлення факту, заявник вказувала, що дитина повністю перебуває на її утриманні, батько не надає дитині матеріальної допомоги. Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для захисту прав та інтересів дитини і прав ОСОБА_1 як матері, у тому числі, пов`язаних з особливостями проходження нею військової служби та звільнення з неї, а також щоб мати згоду на виїзд дитини за кордон без згоди батька.

Колегія суддів зазначає, що рішенням суду від 25.06.2025 року було встановлено, та не заперечувалось сторонами у справі, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Таким чином, зважаючи на те, що обставини проживання дитини із матір`ю та перебування дитини на утриманні матері були встановлені судом першої інстанції, підстави для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту самостійного виховання та перебування дитини на утриманні матері відсутні.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 - старший сержант, виконує військовий обов`язок із оборони України, виконання якого забезпечується військовим командуванням військової частини НОМЕР_1 . Тому, у разі звільнення ОСОБА_1 з військової служби, зазначене питання буде відноситися до компетенції командира військової частини НОМЕР_1 .

Однак, військова частина НОМЕР_1 , на права та обов`язки якої може вплинути можливе звільнення ОСОБА_1 з військової служби, до участі у справі залучена не була.

З підстав викладеного, доводи апеляційної, в частині необгрунтування судового рішення в цій частині, є слушними, однак не є підставою для скасування законного судового рішення, оскільки підстав для скасування судового рішення і ухвалення нового в цій частині, відсутні.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бондар Юлія Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.11.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева