Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5451/25 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Коломієць О.С.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/5451/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ТОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором №3959378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в сумі 58 318,50 грн., з яких: заборгованість за основним боргом в розмірі 9027,98 грн., заборгованість за відсотками нарахованими первісним кредитором в сумі 42 790,37 грн., заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» за 36 календарних днів в сумі 6500,15 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 06 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №3959378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Вказує, що згідно умов договору, сторони погодили наступні умови договору, тип кредиту кредит, сума кредиту складає 10 000 грн., строк кредиту 360 днів: з 06.09.2023 по 31.08.2024, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Зазначає, що на підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Вказує, що 26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. Вказує, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість в сумі 58 318,50 грн., з яких: заборгованість за основним боргом в розмірі 9027,98 грн., заборгованість за відсотками нарахованими первісним кредитором в сумі 42 790,37 грн., заборгованість за відсотками нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» в сумі 6500,15 грн. Враховуючи вищевикладене просило задовольнити позов в повному обсязі, а також просило стягнути витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 вересня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором від 06.09.2023 в сумі 51 909,54 грн., з яких: 9 027,98 грн сума кредиту та 42 881,56 грн заборгованість за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судовий збір у розмірі 2162,86 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8928,57 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не надав жодного аналізу тому факту, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем жодних договорів не укладалося. Позивач не надає доказів перерахунку відповідачу 06.09.2023 10 000 грн. Вказує, що заявлений номер телефону НОМЕР_2 не належить ОСОБА_1 , і вказаним номером остання ніколи не користувалася. Зазначає, що позивачем не доведено суми заборгованості, оскільки розмір кредиту, проценти, умови нарахування та стягнення сторонами не погоджувалися. Останнім не підтверджено факт видачі ОСОБА_1 тіла кредиту у повному обсязі. Стверджує, що позивачем не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору, його умов, перерахування саме позивачем тіла кредиту та, відповідно, наявності заборгованості останньої перед ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції». Також звертає увагу на те, що новий кредитор - ТОВ «Українські фінансові операції» не мав законодавчо визначених підстав донараховувати будь-які суми заборгованості, а саме більші від тих, які були йому переуступлені. Зазначає, що до матеріалів справи позивачем не надано належного розрахунку з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

31 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від ТОВ «Українські фінансові операції» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про виникнення правовідносин, заснованих на договорі кредиту із ТОВ «Лінеура Україна» як первісним кредитором та пов`язане із цим набуття сторонами такого правочину відповідних прав та обов`язків. Відповідач не надала жодного доказу, який би спростовував доводи про те, що вона отримала кошти за кредитним договором. Вказує, що апелянт не надає контр-розрахунків заборгованості, висловлюючи загальні заперечення проти позову та у відсутність доказів повного та належного виконання позичальником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Звертає увагу на те, що підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, визначених кредитним договором. Вказує, що дії позичальника на момент укладення кредитного договору були свідомими та кредитодавець вважав, що у майбутньому позичальник виконає свої зобов`язання так само, як кредитодавець на момент виникнення правовідносин. Зазначає, що встановлений сторонами розмір відповідальності не суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності, а є наслідком договірної свободи сторін, гарантованої ст. 627 Цивільного кодексу України, та спрямований на стимулювання належного виконання зобов`язань.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 06 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №3959378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до п.1.2. якого товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п.1.3 договору строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати відсотків - кожні 30 днів.

Відповідно до п.1.4 договору сторони погодили застосування фіксованої процентної ставки за користування кредитом на умовах: стандартна процентна ставка - 2,0% в день, застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка - 0,01% в день, застосовується на умовах: якщо клієнт до 06.10.2023 включно або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_3 .

Згідно п. 2.2 договору дата надання кредиту: 06.09.2023 або 07.09.2023.

Вказаний договір №3959378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом Х825.

06 вересня 2023 року ОСОБА_1 також підписала паспорт споживчого кредиту, у якому міститься інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у кредитному договорі №3959378 від 06.09.2023.

Відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №153-2607 від 26.07.2024, ТОВ «Лінеура Україна» здійснило 06.09.2023 грошовий переказ в розмірі 10 000 грн на банківську карту НОМЕР_4 , призначення платежу: зарахування 10 000 грн на карту НОМЕР_4 .

Випискою по банківській карті ОСОБА_1 , а саме НОМЕР_4 за період з 06.09.2023 по 15.09.2023 підтверджено зарахування грошових коштів у сумі 10 000 грн.

Відповідно до розрахунків заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 58 318,50 грн., з яких: заборгованість за основним боргом в розмірі 9027,98 грн., заборгованість за відсотками нарахованими первісним кредитором в сумі 42 790,37 грн., заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» в сумі 6500,15 грн.

26 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №26/07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські Фінансові Операції» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до п.1.3. договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті боржника електронну адресу та/або телефонний номер.

Відповідно до положень п.1.3 договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024, листом від 29.07.2024 ТОВ «Лінеура Україна» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за договорами та передачу персональних даних ТОВ «Українські фінансові операції» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора, а також направлення відповідного текстового повідомлення (SMS -повідомлення) боржникам, згідно реєстру SMS повідомлень.

Відповідно до реєстру боржників від 26.07.2024 до договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 51 818,35 грн., яка складається з 9027,98 грн заборгованості за основною сумою боргу та 42 790,37 грн заборгованості по несплаченим відсоткам.

Таким чином, до ТОВ «Українські фінансові операції» відповідно до укладеного договору факторингу №26/07/2024 від 26.07.2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №3959378 від 06.09.2023 в розмірі 51 818,35 грн.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини засновані на договорі кредиту. З урахуванням матеріалів справи суд першої інстанції дійшов висновку, що загальна сума заборгованості становитиме 51 909,54 грн, з яких: 9027,98 - сума кредиту, 25 638,12 грн - заборгованість за відсотками у період з 06.09.2023 по 22.04.2024 включно, 16 250,36 грн - заборгованість за відсотками у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 включно, 993,08 грн - заборгованість за відсотками у період з 21.08.2024 по 31.08.2024 включно.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Встановлено, що 06 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №3959378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Вказаний договір позики підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Х825.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» надало суду копію зазначеного вище договору №3959378 від 06.09.2023.

Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 договору №3959378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.09.2023.

Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №3959378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.09.2023. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Українські фінансові операції» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за основним боргом в розмірі 9027,98 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 10 000 грн., останньою погашення кредиту здійснювалося частково, а саме: 04.10.2023 сплачено 1000 грн., з яких 972 грн були зараховані на сплату тіла кредиту та 28 грн на оплату відсотків; 02.11.2023 сплачено 4876,93 грн., з яких 0,01 грн були зараховані на сплату тіла кредиту та 4876,92 грн на оплату відсотків; 02.12.2023 сплачено 5416,80 грн., з яких 0,01 грн були зараховані на сплату тіла кредиту та 5416,79 грн на оплату відсотків.

Таким чином заборгованість по тілу кредиту складає 9027,98 грн (із розрахунку 10 000 грн - 972 грн - 0,01 грн - 0,01 грн).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в позику коштів, а тому вказана сума заборгованості по тілу кредиту підлягає стягненню з останньої на користь ТОВ «Українські фінансові операції».

Доказів того, що на картку НОМЕР_4 не було перераховано суму у розмірі 10 000 грн відповідачем не надано.

Також відповідач не надала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на її рахунок, враховуючи, що ТОВ «Українські фінансові операції» не є банківською установою. Тобто, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеною обставину отримання ОСОБА_1 грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останньою не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

Отже, позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення заборгованості за тілом кредиту є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі.

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Українські фінансові операції» просило стягнути заборгованість за відсотками нарахованими первісним кредитором в сумі 42 790,37 грн та заборгованості за відсотками нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції» в сумі 6500,15 грн.

Відповідно до п.1.3 договору строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати відсотків - кожні 30 днів.

Відповідно до п.1.4 договору сторони погодили застосування фіксованої процентної ставки за користування кредитом на умовах: стандартна процентна ставка - 2,0% в день, застосовується в межах всього строку кредиту; знижена процентна ставка - 0,01% в день, застосовується на умовах: якщо клієнт до 06.10.2023 включно або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону №3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).

Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Із системного аналізу вказаних вище норм слідує, що дія п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки є загальною для всіх договорів споживчого кредитування, які укладатимуться, починаючи з 24.12.2023; крім того в силу приписів п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3498-ІХ дія вказаного пункту поширюється і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом 24.12.2023, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом №3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору.

Пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Оскільки кредитний договір №3959378 був укладений сторонами 06.09.2023 та діяв в період дії п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», то відсотки необхідно обраховувати наступним чином:

- за період з 06.09.2023 по 06.10.2023 знижена відсоткова ставка 0,01% погоджена сторонами, відтак відсотки за вказаний період складають 300 грн (із розрахунку 10 000 грн х 0,01 х 30 днів);

- за період з 07.10.2023 по 22.04.2024 відсоткова ставка 2,00% погоджена сторонами, відтак відсотки за вказаний період складають 35 931,44 грн (із розрахунку 9028 грн х 2,00 х 199 день);

- за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 відсоткова ставка 1,5% відповідно до п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», відтак відсотки за вказаний період складають 16 250,36 грн (із розрахунку 9027,98 грн х 1,5% х 120 днів);

- за період з 21.08.2024 по 31.08.2024 відсоткова ставка 1% відповідно до п. 17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», відтак відсотки за вказаний період складають 993,07 грн (із розрахунку 9027,98 грн х 1% х 11 днів).

Таким чином, загальний розмір заборгованості по відсоткам за договором №3959378 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.09.2023 складає 43 153,16 грн (із розрахунку 53 474,87 грн (нарахованих відсотків) - 10 321,71 грн (сплачені відсотки)).

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення» роз`яснено, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Українські фінансові операції» в частині стягнення відсотків в розмірі 42 881,56 грн.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильні висновки з установлених обставин, а також правильно застосував чинні норми закону, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає, що на підтвердження факту надання професійної правової допомоги в суді першої інстанції ТОВ «Українські фінансові операції» надано: акт приймання-передачі наданих послуг №3959378 від 11.12.2024, з якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 10 000 грн підготовка та подача позовної заяви; детальний опис робіт (наданих послуг) від 11.12.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КС №5972/10 від 24.03.2017; копію договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024.

Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Разом з тим, стягуючи на користь ТОВ «Українські фінансові операції» понесені витрати пропорційно до задоволених вимог, судом першої інстанції не враховано, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

Також, судом першої інстанції при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не враховано критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Наведене узгоджується з висновками викладеними в додатковій постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №910/5724/23. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі №911/2737/17.

Таким чином, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, зазначених у детальному описі робіт (наданих послуг) та акті на підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 11.12.2024, а також засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» витрат на професійну правничу допомогу з 8 928,57 грн до 2000 грн.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених вище обставин апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 8928,57 грн до 2000 грн., а в решті залишити без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково лише в частині судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 вересня 2025 року змінити в частині стягнутих з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрат на професійну правничу допомогу, шляхом їх зменшення з 8928,57 грн до 2000 грн., а в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді