КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/4214/25

27 листопада 2025року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Комліченка Вадима Сергійовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сирбул О.Ф. у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України про встановлення факту перебування на утриманні,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт його перебування на утриманні рідного брата ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби.

Встановлення такого факту необхідно для реалізації заявником права на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Міністерство оборони України про встановлення факту перебування на утриманні відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин його перебування на утриманні брата ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року, 18 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Комліченко В. С. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги заявник вказує на те, що звертаючись до суду з відповідною заявою ОСОБА_1 надав докази на підтвердження того, що він як особа з інвалідністю, будучи не працездатним, перебував на утриманні свого рідного брата ОСОБА_2 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Останній загинув під час виконання службових обов`язків із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України в районі села Новосілки Волноваського району Донецької області.

Разом із тим, суд першої інстанції в порушення норм процесуального закону не надав оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також не визначив певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а обмежився поверхневим та однобічним розглядом справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального права та ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

У жовтні 2025 року Міністерство оборони України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило її відхилити, а рішення суду першої станції - залишити без змін.

В судове засідання з`явився ОСОБА_1 та його представник адвокат Комліченко В.С., які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник Міністерство оборони України Завальнюк Ж.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись засобами електронного зв`язку. Відповідно до звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду поштова кореспонденція була доставлена 31.10.2025.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 02.07.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_3 надіслано сповіщення про те, що кулеметник 1-го стрілецького відділення, 3-го стрілецького взводу, 2 стрілецької роти, військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок обстрілу з СПРГ з боку збройних сил російської федерації отримав поранення несумісні із життям в районі с. Новосілка Волноваського району Донецької області, згідно «Сповіщення № 18» в/ч НОМЕР_1 від 01 липня 2023 року вих. № 403к.

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 747 від 02.07.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 30.06.2023 отримав поранення від яких помер під час бойових дій у с. Новосілка Донецької області.

Згідно зі свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , у віці 37 років, про що 05.07.2023 року складено відповідний актовий запис № 819, Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про призначення службового розслідування» № 969-П від 30.06.2023 року, було проведено службове розслідування щодо причин та умов загибелі солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатом якого було складено акт службового розслідування № 1039-П від 21.07.2023 року, відповідно до якого запропоновано: завершити службове розслідування; загибель солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 визнати такою, що настала внаслідок бойового ураження та дій з боку окупаційних військ російської федерації; загибель солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 визнати як пов`язану із захистом Батьківщини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про завершення службового розслідування» № 1040-П від 21.07.2023 року службове розслідування визнано завершеним; загибель солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 визнано такою, що настала внаслідок бойового ураження та дій з боку окупаційних військ російської федерації; загибель солдата ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 визнано пов`язану із захистом Батьківщини.

Штатною військово-лікарською комісією Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України встановлено та у протоколі засідання вказаної комісії від 26.12.2023 року № 5544 визначено, що травма солдата ОСОБА_2 , 1985 року народження: «Ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків. Вибухова травма. Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла», яка послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05.07.2023, виданим Лозівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, лікарським свідоцтвом про смерть від 02.07.223 № 747, виданим «Дніпропетровським обласним бюро СМЕ», витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.11.2023 № 306 - травма, яка призвела до смерті, та причина смерті, так пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.03.2024 року № 74 внесено зміни до наказу від 02.11.2023 року № 306 із викладенням в новій редакції, серед іншого визначено, що смерть солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 , пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (захистом Батьківщини); вирішено здійснити виплату ОСОБА_1 : грошове забезпечення за червень 2023 року у розмірі 27 657,98 грн; донарахування належної надбавку за вислугу років та інших розрахунків з дати призначення на посаду в сумі 2 281,65 грн; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, в розмірі 21 657,98 грн; додаткову винагороду, згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (зі змінами), та окремого доручення Міністра оборони України від 06.03.2023 № 5718/з у розмірі 100 000 грн за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер), але не більше періоду дії воєнного стану. Допомогу на поховання, визначену постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829 «Про грошове забезпечення військовослужбовців» у розмірі 12 945,00 гривень виплатити сестрі загиблого - ОСОБА_3 .

Згідно довідки про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України № 394 від 03.11.2024 ОСОБА_2 у період з 19.02.2023 по 28.02.2023, 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 06.04.2023, 10.04.2023 по 19.04.2023, 21.04.2023 по 30.04.2023,01.05.2023 по 31.05.2023, 01.06.2023 по 29.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в с. Шевченко Комарської громади Волноваського району (Великоновосілківського району) Донецької області.

Як вбачається з листа Управління соціального захисту населення Дніпровської районної державної адміністрації № 37/16/3854 від 25.03.2025 року, ОСОБА_1 20.03.2024 звертався з заявою до Центру надання адміністративних послуг, за результатами розгляду якої йому повідомлено, що надати статус «Член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України» не має законних підстав.

Як вбачається з листа Управління соціальної та ветеранської політики Бучанської районної державної адміністрації Київської області № 1535 від 29.10.2024, ОСОБА_1 17.10.2024 звертався з заявою щодо надання йому статусу «Член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України» за результатами розгляду якої йому повідомлено, що Управління не має законних підстав для встановлення йому статусу «Член сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України».

Згідно висновку ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо можливості призначення одноразової грошової допомоги членам сім`ї, батькам або утриманцям військовослужбовця ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 під час дії воєнного стану. На підставі поданих документів не встановлено членів сім`ї, батьків, утриманців, які мають право на одержання рівними частками зазначеної грошової допомоги. Встановлено інформацію про осіб, які звернулися за отриманням одноразової грошової допомоги, передбаченою пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та не надали в повному обсязі документи, що підтверджують їх право на виплату, а саме: брат - ОСОБА_1 .

Згідно довідки про фінансовий стан ОСОБА_1 по рахунку АТ «Ощадбанк» за період з 01.06.2023 року по 31.07.2023 року грошові активи відсутні, за заданий період інформація по кредитних рахунках відсутня.

З матеріалів спадкової справи № 173/2023, заведеної приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М. В., щодо майна померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся з заявою щодо прийняття спадщини. ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завада М. В. з заявою про відмову від прийняття спадщини.

Згідно відповіді № 1405790 від 22.05.2025 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових доходів агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2025 року ОСОБА_1 отримав:

- з Київського виплатного центру за період з вересня по грудень 2023 року 9 474,20 грн, 2 100,00 грн, 10 100,00 грн, 2 100,00 грн, за період з січня по грудень 2024 року 3 000,00 грн, 13 102,64 грн, 6 561,00 грн, 9 561,00 грн, 6 561,00 грн.,6 561,00 грн, 3 561,00 грн, 4 261,00 грн, 3 561,00 грн, 3 651,00 грн, 3 561,00 грн, 3 561,00 грн, за період з січня по березень 2025 року 3 561,00 грн, 3 561,00 грн, 3 561,00 грн;

- з ГО Комітет сприяння захисту прав співвласників багатоквартирних будинків у м. Києві у жовтні 2023 року у розмірі 1 000,00 грн, у листопаді 2024 року у розмірі 1 000,00 грн;

- з УСВП Бучанської РДА у жовтні 2024 року у розмірі 3 000,00 грн, у листопаді 2024 року у розмірі 3 000,00 грн, у грудні 2024 року у розмірі 3 000,00 грн, у січні 2025 року у розмірі 3 000,00 грн, у лютому 2025 року 3 000,00 грн;

- з УСЗН Вишневої міської ради у листопаді 2024 року у розмірі 3 000,00 грн.

З копії акту обстеження на предмет проживання від 13.07.2023, виданого комісією у складі представників Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» ОСОБА_1, мешкав без реєстрації з 02.05.2022 по 27.05.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджують сусіди квартири № 37, 54 , 55 будинку 38, мікрорайону 2 (а. с. 79, том 2).

Судом встановлено, що заявник є повнолітнім та протягом 2022-2025 років отримував доходи з різних джерел, серед яких відсутні перекази коштів від брата ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України)

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статі 315 ЦПК України).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні брата до смерті останнього з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю братана підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Статті 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями частини першої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 вказаного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті брата заявника) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Статтею 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;

г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Згідно зі статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого також має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування його на утриманні померлого брата, суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши дослідивши та оцінивши всі докази у справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявник не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання йому братом матеріальної допомоги, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів для існування.

Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Комліченка Вадима Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2025 року

Головуючий Судді