Провадження № 2/522/1215/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

сторони в судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у період з 01.12.2016 по 06.08.2021 працювала на посаді лікаря стоматолога терапевта у ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ.

01.06.2017 без попередження та будь-якого повідомлення ОСОБА_1 було звільнено з роботи (наказ № 91-к ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ від 01.06.2017, п. 9 трудової книжки) та знову прийнято на роботу 11.09.2019 (наказ № 110 від 11.09.2019, п. 10 трудової книжки).

Увесь час, з 01.06.2017 по 11.09.2019 ОСОБА_1 виконувала свої професійні обов`язки, перебуваючи на робочому місці згідно робочого графіку.

06.08.2021 ОСОБА_1 добровільно звільнилася із займаної посади за власним бажанням (наказ № 7 КУ від 06.08.2021, п. 11 трудової книжки).

Про те, що ОСОБА_1 була звільнена з роботи у період з 01.06.2017 по 11.09.2019 вона дізналась лише після отримання на руки трудової книжки, з наказом про звільнення її не було ознайомлено.

У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд:

- встановити факт трудових відносин ОСОБА_1 з ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ та роботи на посаді лікаря-стоматолога-терапевта у ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ в період з 01.12.216 по 06.08.2021;

- зобов`язати директора ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про прийняття на роботу на посаду лікаря-стоматолога-терапевта з 01.12.2016 по 06.08.2021, тобто до запису про звільнення з посади за власним бажанням з 06.08.2021;

- стягнути з ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2016 по 06.08.2021 у розмірі 97 476,00 грн.

13.07.2023 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із її невідповідністю вимогам ст. 175, 177 ЦПК України та зазначено, що для усунення недоліків позивачу слід надати суду докази сплати судового збору в сумі 2 147,20 грн та належним чином обґрунтувати причини пропуску звернення до суду з даним позовом.

14.09.2023 та 03.10.2023 до суду від представника позивача на виконання ухвали суду від 13.07.2023 надійшли заяви ідентичного змісту про усунення недоліків.

04.10.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначеного розгляд в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.04.2024 до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів та про розгляд справи без його участі, у якому він просить суд витребувати у ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ (м. Одеса, вул. Польський узвіз, 11, Морський Бізнес Центр - 2):

- наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 від 01.06.2017;

- наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 11.09.2019;

- копії помісячних відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 з особистим її підписом у період з 01.12.2016 по 06.08.2021;

- копії помісячних відомостей про отримання заробітної плати ОСОБА_1 з особистим її підписом у період з 01.12.2016 по 06.08.2021.

09.04.2024 ухвалою суду клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

21.05.2024 від представника позивача через систему «Електронний Суд» надійшло клопотання про повторне витребування доказів та доручення виконання ухвали суду про витребування Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у задоволенні якого ухвалою суду від 02.07.2024 відмовлено.

25.09.2024 від представника позивача надійшло клопотання про повторне витребування доказів та доручення виконання ухвали суду про витребування доказів Приморському відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з огляду на невиконання відповідачем ухвали суду від 09.04.2024.

27.11.2024 від представника позивача надійшло клопотання про тимчасове вилучення державним виконавцем у ТОВ «ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ» (м. Одеса, вул. Польський узвіз, 11, Морський бізнес Центр -2) доказів.

26.12.2024 ухвалою суду клопотання представника позивача адвоката Селюкова П.В. про тимчасове вилучення доказів задоволено. Тимчасово вилучено у ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ докази: - наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 від 01.06.2017; - наказ про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 11.09.2019; - копії помісячних відомостей про нарахування заробітної плати ОСОБА_1 з особистим її підписом у період з 01.12.2016 по 06.08.2021; - копії помісячних відомостей про отримання заробітної плати ОСОБА_1 з особистим її підписом у період з 01.12.2016 по 06.08.2021. Зупинено провадження у справі до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом.

15.09.2025 до суду від представника позивача адвоката Селюкова П.В. надійшло клопотання про поновлення провадження, у зв`язку із невиконанням ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ ухвали суду.

19.09.2025 ухвалою суду поновлено провадження у справі.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи поштовим відправленням, однак відправлення повернулись на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповіднодо ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (частина друга статті 233 КЗпП України).

Разом із тим, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Тлумачення наведених норм закону свідчить про те, що запровадження на всій території України карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Заявляючи відповідне клопотання про поновлення встановленого законом строку, особа не повинна наводити конкретних причин пропуску такого строку, крім тих, що пов`язані з внесеними до КЗпП України змінами. Крім того, не є необхідним і заявлення такого клопотання, так як строк звернення до суду не пропущено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України строк дії карантину неодноразово продовжувався до 30 червня 2023 року включно.

Отже, позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 233 КЗпП України продовжуються на строк його дії.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22) та Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21 (провадження № 61-7480сво22).

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

У позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що вона у період з 01.12.2016 по 06.08.2021 працювала на посаді лікаря стоматолога терапевта у ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ.

Судом встановлено, що з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що на підставі наказу № 80-к від 25.01.2017 її було прийнято на роботу на посаду лікаря стоматолога терапевта у ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ з 26.01.2017.

01.06.2017 наказом ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ № 91-к ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади з 01.06.2017 за згодою сторін за ст. 38 КЗпП України.

11.09.2019 наказом ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ № 110 ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду лікаря стоматолога терапевта у ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ з 11.09.2019.

06.08.2021 наказом ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ № 7-КУ ОСОБА_1 була звільнена з посади лікаря стоматолога терапевта з 06.08.2021 за власним бажанням за ст. 36 КЗпП України.

Позивачка стверджує, що вона дізналась про те, що вона була звільнена з роботи у період з 01.06.2017 по 11.09.2019 лише після отримання трудової книжки, оскільки з наказом про звільнення її не було ознайомлено.

У спорах про встановлення факту трудових відносин обов`язок доказування цього факту покладається на заявника, тому при зверненні до суду необхідно надати належні і допустимі докази на підтвердження: - обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо наявності між сторонами трудових відносин, наприклад наказ про прийняття на роботу, наказ про звільнення, табелі обліку робочого часу, довідки про нарахування та виплату заробітної плати, трудовий договір чи цивільний договір, який містить ознаки трудового договору, докази фактичного допуску працівника до роботи без видання наказу, докази ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку, положеннями, порядками тощо.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові КЦС ВС від 14.12.2023 у справі № 760/28357/20 вказано, що саме позивач, як особа, що на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.

Суд зазначає, що накази № 91-к від 01.06.2017 та № 110 від 11.09.2019 у встановленому законом порядку незаконними не визнавалися, жодних належних доказів перебування сторін у трудових відносинах у вказаний період позивачем суду не надано, а тому відсутні підстави для встановлення факту трудових відносин сторін у період з 01.12.2016 по 06.08.2021 та зобов`язання директора ТОВ ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про прийняття її на роботу на посаду лікаря-стоматолога-терапевта з 01.12.2016 по 06.08.2021, тобто до запису про звільнення з посади за власним бажанням з 06.08.2021.

Долучена до матеріалів справи копія виписки по нарахуванню заробітної плати не містить відомостей про джерело з якого ці дані отримані, як і відомостей про особу якої вони стосуються, так і відомостей щодо місця роботи (роботодавця), а отже не є належним доказом нарахування відповідачем позивачу заробітної плати.

Клопотань про витребування відповідних доказів у Пенсійного фонду України та у Державної податкової інспекції щодо нарахувань та відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 за спірний період, позивачем не заявлялось.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилається на наявність заборгованості по заробітній платі станом на 25.08.2021 у розмірі 97 476,00 грн, яка порічно складається з: 2016 рік (1 місяць) 3 750,00 грн; 2017 рік (8 місяців) 29 326,00 грн; 2018 рік (12 місяців) 34 400,00 грн; 2019 рік (8 місяців) 30 000,00 грн.

Оскільки позивачем не доведено перебування з відповідачем у трудових відносинах у грудні 2016 року та з 01 червня 2017 року по 11 вересня 2019 року, вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є похідними від вимог про встановлення факту трудових відносин та задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСЕЛЛАЙН МЕДІКАЛ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

У зв`язку з застосуванням тривалих графіків відключення світла, повний текст судового рішення складено 24.11.2025.

Суддя І.А. Павлик