Справа № 676/5057/25
Номер провадження 2/676/2772/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

17 листопада 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Гладій Л.М.,

з участю секретаря Сенчишеної Р.М.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» Ушакевич М.П., через систему «Електронний суд», звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 100188135 від 22.08.2024 року в розмірі 23 333,00 грн., судового збору в розмірі 2 422,40 грн., правничої допомоги в розмірі 7 100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2024 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали Договір про споживчий кредит № 100188135, відповідно до умов якого відповідач отримала кошти у розмірі 10 000,00 грн. та зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Товариство свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами Кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов Кредитного договору, у зв`язку і з чим у неї утворилася заборгованість яка становить 23 333,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10 000,00 грн., заборгованості за відсотками 12 133,00 грн. та заборгованість за комісією за видачу кредиту 1 200,00 грн., яку позивач просив стягнути на його користь, а також відшкодувати судові витрати в розмірі 2 422,40 грн. судового збору та 7 100,00 грн. витрат на правничу допомогу.

У судове засідання представник позивача ТОВ «Мілоан» Ушакевич М.П. не з`явилася, про час, день та місце розгляду справи належним чином повідомлена, направила суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою в порядку, визначеному ст.128 ЦПК України.

За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст.279 ЦПК України.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи у повному об`ємі, судом встановлено, Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 22.08.2024 року ОСОБА_1 заповнила Анкету-заяву на кредит № 100188135 на сайті: tengo.ua, яка була погоджена 22.08.2024 року за наступними умовами кредитування: замовлена сума - 10 000,00 грн.; замовлений строк - 345 днів; погоджена сума 33 217,45 грн.; погоджений строк 15 днів; комісія за надання 12% одноразово.

22.08.2024 року відповідач ознайомилася із умовами кредитування кредитодавця Товариства з обмеженою відповідальністю ««Мілоан» та за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «234867» підписала Паспорт споживчого кредиту № 100188135.

У відповідності до Розділу 7 Паспорту споживчого кредиту, інформація викладена в ньому зберігає чинність та є актуальною протягом 2-х днів з дати надання інформації.

22.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 100188135 (індивідуальна частина) за умовами якого Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. Договору у кредит (далі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) відповідно до Графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит (п.п.1.1 Договору).

П.п.1.2-1.4 сторони узгодили, що сума кредиту (загальний розмір) становить 10 000,00 грн. Кредит надається строком на 345 днів за умови виконання Позичальником Графіку платежів, з 22.08.2024 року (дата надання кредиту). Строк на який надається окрема частина кредиту встановлюється Графіком платежів. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісій та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів): 02.08.2025 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Комісія за надання кредиту: 16 600,00 грн., яка нараховується за ставкою 12,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1 Договору).

П.п.1.5.3 та 1.5.4 передбачено, що проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою за ставкою 220,00 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 220,00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів.

Крім того, сторонами у п.2.1 Договору узгоджено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 .

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно Графіку платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору та Графіку платежів, Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитодавця штраф у розмірі 700,00 грн. за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені Графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 6 днів.

Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 100188135 від 22.08.2024 року та Додаток № 1, Додаток № 2 та Додаток № 3 до нього - підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором ««234867» 22.08.2024 року.

Із Довідки про укладення Договору встановлено, що клієнт ОСОБА_1 була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» за договором № 100188135 від 22.08.2024 року.

Акцепт оферти позичальником відбувся за допомогою підписання договору одноразовим ідентифікатором «234867», який було відправлено на номер телефону НОМЕР_2 22.08.2024 року о 13:42:37 год., ідентифікатор введено 22.08.2024 року о 13:44:01 год.

Етапи укладення Кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 відображені у Довідці по заяві на кредит № 100188135 від 22.08.2024 року.

Зважаючи на викладене, судом встановлено, що вимоги Кредитного договору ТОВ «Мілоан» виконало, зарахувавши на належний ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн., що відповідає умовам Договору про споживчий кредит № 100188135 від 22.08.2024 року та підтверджується квитанцією LIQPAY від 13:44 год. 22.08.2024 року.

За правилом, встановленим ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Так, ст.626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно з п.12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно з п.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Як встановлено судом, відповідачем підписано Договір про споживчий кредит № 100188135 від 22.08.2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора «234867», який було направлено на номер телефону і відправлено на номер телефону НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 погодилась, що у відповідності до п.6.5 Договору про споживчий кредит № 100188135 від 22.08.2024 року, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України).

Пунктом 1.3 Договору про споживчий кредит № 100188135 від 22.08.2024 року встановлено, що кредит надається строком на 345 днів з 22.08.2024 року.

Пунктом 1.5 Договору про споживчий кредит № 100188135 від 22.08.2024 року встановлена відсоткова ставка за користування кредитом: денна процентна ставка - 0,96%.

У відповідності до розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 100188135, станом на дату здійснення розрахунку, вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 23 333,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10 000,00 грн., заборгованості за відсотками 12 133,00 грн. та заборгованість за комісією за видачу кредиту 1 200,00 грн.

Як вбачається із вказаного розрахунку, нарахування відсотків здійснювало відповідно до умов кредитного договору у межах строку кредитування.

Судом встановлено, що на підставі укладеного Кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути кредит, комісію та відсотки за користування ним, однак свого зобов`язання вчасно не виконала, кредитні кошти не повернула, нараховані відсотки не сплатила.

Оскільки умови Кредитного договору відповідач не виконала своєчасно і належним чином, то суд доходить висновку, що позов про стягнення заборгованості за Кредитним договором необхідно задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про споживчий кредит № 100188135 від 22.08.2024 року загальному розмірі 22 133,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10 000,00 грн., заборгованості за відсотками 12 133,00 грн.

Щодо стягнення комісії за надання кредиту за надання кредиту в сумі 1200 грн.

Згідно з абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01.01.2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10.06.2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів текст ст.11 викладено в такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21.

Так, пунктом 1.5.1 Кредитного договору № 100188135 від 22.08.2024 року передбачена комісія за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», отже ці положення договору є нікчемними.

Враховуючи викладене, слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на положення ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, зокрема в розмірі 94,86%, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 297,89 грн., що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.

У поданому позові позивачем заявлена вимога про стягнення із відповідача 7 100,00 грн. витрат на правову допомогу.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи: копію Договору про надання правничої допомоги № 16012025 від 16.01.2025 року; копію Додаткової угоди № 1 від 23.01.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 16012025 від 16 січня 2025 року; копію Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 18.06.2025 року.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи предмет позову, ціну позову, складність та обсяг самої справи, співмірність складності справи із наданими адвокатом послуг, витраченого представником часу, та те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а від відповідача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, із відповідача на користь позивача слід стягнути 6 735,06 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» заборгованість за Кредитним договором № 100188135 від 22.08.2024 рок в розмірі розмірі 22 133,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10 000,00 грн., заборгованості за відсотками 12 133,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» судовий збір в розмірі 2 297,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» витрати на правничу допомогу в розмірі 6 735,06 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», , місцезнаходження: вул. Багговутівська, 17-21 м. Київ поштовий індекс 04107.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги позивачем заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено 17 листопада 2025 року.

Суддя Л.М. Гладій