Справа № 342/66/25
Провадження № 22-ц/4808/1352/25
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на рішення Городенківського районного суду від 01 липня 2025 року, ухвалене в складі судді Федів Л.М. в м. Городенці, повний текст якого складено 07 липня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , звернулася в суд з позовом до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради (раніше Городенківського району Івано-Франківської області), в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.05.2024 по день вирішення справи судом (по 18000 грн./міс., якщо відповідач не доведе, що цей розмір є завищеним).

Позов мотивовано тим, що рішенням Городенківського районного суду у справі №342/98/23 скасовано Наказ Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради від 07.06.2022 за №07К про звільнення ОСОБА_3 за прогул. Суд апеляційної інстанції вказане рішення суду першої інстанції змінив (постанова від 30.04.2024), зокрема, постановив вважати позивача звільненою за власним бажанням з 27 листопада 2021 року на підставі ст. 38 КЗпП України з посади педагога-організатора Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради, стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Однак, рішення суду, яке набрало законної сили, не виконане досі, зокрема, в частині, щодо внесення запису в трудову книжку позивача згідно судового рішення.

30.06.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» подав заяву про уточнення позовних вимог. Зазначив, що стягнути середній заробіток за вимушений прогул в користь позивача слід стягнути за 305 робочих днів, за період з 01.05.2024 по 01.07.2025, в сумі 156698,54 грн. (без інфляційних витрат) з підстав триваючого невиконання судового рішення в трудовому спорі. Інфляційні втрати за вказаний період - 116,632%. У зв`язку з цим в користь позивача просив стягнути 182760,64 грн. (156698,54 х 1,16632%).

Рішенням Городенківського районного суду від 01 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2024 по 01.07.2025 в розмірі 153152 грн. 70 коп. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на користь держави 3028 грн. судового збору.

На вказане рішення суду Ясеневопільнівський ліцей Городенківської міської ради подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалене внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права.

Зазначає, що суд не врахував, що зміни до трудової книжки не були внесені з вини самої позивачки, яка на момент свого звільнення була за межами України і належних повноважень для отримання трудової книжки іншою особою не передала, жодних дій для внесення запису в трудову книжку до осені 2024 року не вчиняла. А роботодавець не має законодавчої можливості внести запис до трудової книжки без наявності самої книжки.

Стверджує, що коли працівник відсутній на роботі в день звільнення, власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Проте ОСОБА_1 перебувала за межами України і свого місця реєстрації, а пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Посилається на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15.09.2023 у справі №361/4692/22, в якому зазначено, що обов`язок щодо зберігання трудових книжок покладається на працівника. Роботодавець, в свою чергу, повинен забезпечити внесення записів до трудової книжки на вимогу працівника.

Також у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2022 у справі №520/15428/21 вказано, що позивач в останній день здійснення ним повноважень і після цього не вжив жодних передбачених законодавством заходів щодо належного оформлення свого звільнення з посади, які, зокрема, і повинні були полягати у видачі його трудової книжки, що з урахуванням наведених вище норм свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки, передбачених приписами ст. 235 КЗпП України.

Апелянт стверджує, що неправильне формулювання у трудовій книжці причин звільнення фактично не впливало на можливість позивачки працевлаштуватися за кордоном. Отже, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за цей період як за вимушений прогул. Позивачка сама не сприяла виконанню судового рішення, а тому твердження про порушення її прав з боку відповідача є безпідставними та не можуть бути підставою для стягнення середнього заробітку.

Вказує, що суд першої інстанції не врахував доводів відповідача, не надав належної оцінки доказам у їх сукупності, а відтак прийняв у цій частині помилкове рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представництво Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради в суді першої інстанції було ускладнене у зв`язку зі зміною керівників навчального закладу, що апелянт вважає поважною причиною неподання доказів до суду першої інстанції.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає вимоги і доводи апеляційної скарги голослівними та такими, що не ґрунтуються на жодній нормі чинного законодавства та фактичних даних.

Зазначає, що відповідачем не надано наказ щодо виконання судового рішення, в апеляційній скарзі не вказано хто і коли його видав та підписав, не надано документа про виклик та неприбуття стягувачки до Ясеневопільнівського ліцею на дату, коли їй було нібито запропоновано з`явитися. А відсутність належного наказу про звільнення позивачки унеможливлює на вимогу працівника зробити відповідний запис у трудову книжку.

Вказує, що ОСОБА_1 у день подачі виконавчих листів на виконання (влітку 2024 року) приїхала у ліцей, де працювала, щоб отримати наказ та запис у трудову книжку, але директора на роботі не було. До цього, у травні 2024 року у ліцей заходив представник позивачки з тим же питанням, де йому було роз`яснено, що наказ мала видати «Крістіч», але вона за кордоном. Вказує, що десь у вересні-жовтні представник стягувачки ще раз з`являвся у ліцей, проте отримав відповідь, що наказу немає, тому немає з чого робити запис у трудову книжку. Втретє представник стягувачки приходив у ліцей за наказом та записом в трудову книжку в кінці січня чи на початку лютого 2025 року (попередньо направляв електронного листа в ліцей), проте йому повідомлено, що юрисконсульт відділу освіти сказала не робити жодних записів у трудову книжку позивача, наказу згідно рішення суду не видавати, що його повинен видати суд.

Просить апеляційну скаргу відхилити.

В судовому засіданні апеляційного суду представники апелянта - директор Чупрун О.Ю. та адвокат Мельник М.Р. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився в режимі відеоконференції, призначеної за його заявою із Городенківським районним судом у зв`язку зі знеструмленням електромережі вказаного суду. Пізніше подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянта, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20.01.1992 ОСОБА_1 була прийнята на роботу в Ясеневопільнівську НСШ на посаду педагога-організатора на час відпустки до трьох років ОСОБА_5 порядком переведення з посади вихователя групи продовженого дня Городенківської СШ №2 (наказ від 20.01.92), про що свідчать записи в її трудовій книжці серії НОМЕР_1 (порядковий запис №3).

01.09.1993 Ясеневопільнівська неповна середня школа реорганізована в середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів (рішення райвиконкому №343 від 28.09.1993) (порядковий запис №4).

01.09.1995 ОСОБА_1 призначена на посаду вчителя української мови та літератури порядком переведення з посади педагога-організатора на час відсутності основного працівника із збереженням основного місця роботи педагога-організатора (наказ по школі №13-к від 04.09.1995) (порядковий запис у трудовій книжці №5).

02.12.2021 Ясеневопільнівська ЗОШ І-ІІІ ступенів перейменована на Ясеневопільнівський ліцей Городенківської міської ради (рішення 12 сесії від 02.12.2021 №813-12/2021) (порядковий запис у трудовій книжці №10).

07.06.2022 ОСОБА_1 звільнено з посади педагога-організатора Ясеневопільнівського ліцею на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (наказ №07К від 07.06.2022) (порядковий запис у трудовій книжці №11) (т. 1, а.с. 68-71).

Рішенням Городенківського районного суду від 25 вересня 2023 року по справі №342/98/23 задоволено частково позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 . Визнано наказ від 07.06.2022 №07К Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про звільнення ОСОБА_1 за прогул незаконним та скасовано. В решті позову відмовлено (т. 1, а.с. 78-97).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року по справі №342/98/23 (провадження №22-ц/4808/65/24) рішення Городенківського районного суду від 25 вересня 2023 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом другим та третім наступного змісту:

«Змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 та вважати її звільненою з роботи з посади педагога-організатора Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 27 листопада 2021 року.

Стягнути з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради (, адреса місцезнаходження вул. Січових Стрільців, 55, с. Ясенів-Пільний, Коломийського району Івано-Франківської області) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 по 27 листопада 2021 року в розмірі 5021,40 гривень та за несвоєчасну видачу трудової книжки з 28 листопада 2021 року по 12 березня 2024 року в розмірі 285717,66 гривень, а всього 290739,06 грн. (двісті дев`яносто тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень шість копійок).»

В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання судових витрат (т. 1, а.с. 51-67).

Постанова набрала законної сили 30.04.2024 та 17.05.2024 була направлена для відома: представникам ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ОСОБА_6 через систему «Електронний суд»; Ясеневопільнівському ліцею Городенківської міської ради на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2.

На виконання вищевказаного рішення суду 28.05.2024 Городенківським районним судом Івано-Франківської області видані виконавчі листи по справі №42/98/23, які були звернуті до примусового виконання судового рішення.

Згідно копії постанови старшого державного виконавця Городенківського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.06.2024 на підставі виконавчого листа №342/98/23, виданого 28.05.2024 Городенківським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13 по 27 листопада 2021 в розмірі 5021,40 грн. та за несвоєчасну видачу трудової книжки з 28.11.2021 року по 12 березня 2024 року в розмірі 285717,66 грн., а всього 290739,06 грн., відкрито ВП №75256781 (т. 1, а.с. 126-127, 128).

Встановлено також, що на запит заступника директора Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради Шкварок М.І. №136/01-51 від 19.09.2024 Городенківським районним судом Івано-Франківської області 24.09.2024 було надіслано копію рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2023 та копію постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30.04.2024 по справі №342/98/23.

Також копію рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.09.2023 та копію постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30.04.2024 по справі №342/98/23 24.09.2024 отримано юрисконсультом відділу освіти Городенківської міської ради Войтович М.В.

Стосовно виконання постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30.04.2024 по справі №342/98/23 в частині «Змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 та вважати її звільненою з роботи з посади педагога-організатора Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 27 листопада 2021 року», 12.01.2025 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звертався до Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради із заявою (шляхом надіслання на електронну пошту Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради ІНФОРМАЦІЯ_2), якій просив (вимагав) надати належним чином засвідчений примірник наказу стосовно виконання судового рішення в справі №342/98/23, а також повідомлення на номер телефону та на електронну пошту, щоб з`явитися та отримати примірник наказу та запис в трудову книжку позивача згідно судового рішення. Вказував, що у зв`язку зі зволіканням відповідача виконати рішення суду по справі №342/98/23 позивач не може належним чином скористатися своєю трудовою книжкою (т. 1, а.с. 124).

Обґрунтовуючи заявлений позов, діючи в інтересах позивача ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 вказував, що підставою звернення із вказаним позовом стало те, що відповідач не виконав рішення (постанову) суду по справі №342/98/23, зокрема, не видав позивачу ОСОБА_1 копію наказу про її звільнення із зміненим формулюванням відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року по справі №342/98/23 (провадження №22-ц/4808/65/24) та на вимогу позивача не вніс відповідні записи у її трудову книжку, у зв`язку з чим ОСОБА_1 позбавлена права на належну працю відповідно до своєї професії.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки зміна формулювання звільнення ОСОБА_1 відбулася відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року по справі №342/98/23 (провадження №22-ц/4808/65/24), яка набрала законної сили 30.04.2024, то із цього часу слід вважати, що відповідач зобов`язаний видати ОСОБА_1 копію наказу про її звільнення, а також на вимогу позивача внести належні записи про звільнення до трудової книжки відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року по справі №342/98/23. Однак, станом на час розгляду справи в суді відсутні докази про видачу позивачу чи її представнику копії такого наказу про звільнення та внесення у трудову книжку запису про звільнення із зміненим формулюванням. І такі обставини відповідачем не спростовані, зокрема, не надано суду доказів, що такий наказ був виданий, однак не отриманий позивачем чи його представником за відсутності вини відповідача, а позивач позбавлена права на належну працю відповідно до своєї професії. За таких обставин суд прийшов до переконання, що позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі наказу про звільнення відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, який на противагу наданому представником позивачу розрахунку розраховано судом за період з 01.05.2024 по 01.07.2025 в розмірі 153152,70 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту слід враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що між сторонами спершу виникли спірні правовідносини, пов`язані з невірним формулюванням причин звільнення позивачки, а в подальшому, у цій справі, - пов`язані із видачею наказу про звільнення з формулюванням звільнення відповідно до рішення суду та виправленням записів про звільнення у трудовій книжці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно вимог ч. 5 ст. 235 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки рішенням Городенківського районного суду від 25 вересня 2023 року по справі №342/98/23 визнано наказ від 07.06.2022 №07К Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про звільнення ОСОБА_1 за прогул незаконним та скасовано (т. 1, а.с. 78-97), а постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, яка набрала законної сили, рішення Городенківського районного суду від 25 вересня 2023 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом другим та третім наступного змісту: «Змінити формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 та вважати її звільненою з роботи з посади педагога-організатора Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 27 листопада 2021 року. Стягнути з Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради (, адреса місцезнаходження вул. Січових Стрільців, 55, с. Ясенів-Пільний, Коломийського району Івано-Франківської області) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 по 27 листопада 2021 року в розмірі 5021,40 гривень та за несвоєчасну видачу трудової книжки з 28 листопада 2021 року по 12 березня 2024 року в розмірі 285717,66 гривень, а всього 290739,06 грн. (двісті дев`яносто тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень шість копійок).» В іншій частині рішення суду залишено без змін (т. 1, а.с. 51-67), то на зміну скасованому судом наказу від 07.06.2022 №07К про звільнення ОСОБА_1 Ясеневопільнівський ліцей Городенківської міської ради на виконання вказаних судових рішень мав видати новий наказ про звільнення зі зміненим формулюванням підстав звільнення.

Разом з тим, ні після винесення судом остаточного рішення у справі №342/98/23 (30 квітня 2024 року), ні згодом на вимогу представника позивача 12.01.2025 копію наказу зі зміненим формулюванням підстав звільнення в порушення вищевказаних норм КЗпП України працівникові надано не було, на вимогу працівника (її представника) належні записи про звільнення до трудової книжки не внесено.

При цьому, будь-якого іншого наказу про звільнення ОСОБА_1 не існує, оскільки наказ від 07.06.2022 №07К Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про звільнення ОСОБА_1 за прогул рішенням Городенківського районного суду від 25 вересня 2023 року по справі №342/98/23 визнано незаконним та скасовано, і постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року рішення Городенківського районного суду від 25 вересня 2023 року в цій частині залишено без змін.

Як вбачається з переписки позивача із посадовими особами Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради у грудні 2024 - січні 2025 року, останніми не заперечувалося, що такий наказ на виконання рішення суду не винесено і відповідний запис в трудову книжку позивача не внесено з підстав відсутності на роботі уповноважених на це посадових осіб.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 10.11.2025 представник відповідача надала копію наказу Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради від 02.09.2024 №73 «На виконання рішення Городенківського районного суду від 25 вересня 2023 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 », яким визнано наказ від 07.06.2022 №07К Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради про звільнення ОСОБА_1 за прогул незаконним та скасовано. Змінено формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 та наказано вважати її звільненою з роботи з посади педагога-організатора Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 27 листопада 2021 року (т. 2, а.с. 15).

Однак, доказів видачі копії такого наказу у встановлений строк позивачу чи його представнику відповідачем не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що представництво Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради в суді першої інстанції було ускладнене у зв`язку зі зміною керівників навчального закладу, суд вважає необґрунтованим, оскільки таке не перешкоджало виконанню покладених на них обов`язків відповідних посадових осіб навчального закладу.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що на час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів, що такий наказ був виданий, однак не отриманий позивачем чи його представником, за відсутності вини роботодавця.

Що стосується доводів апелянта, що зміни до трудової книжки не були внесені з вини самої позивачки, яка на момент свого звільнення була за межами України і належних повноважень для отримання трудової книжки іншою особою не передала, не вжила жодних передбачених законодавством заходів щодо належного оформлення свого звільнення з посади, які, зокрема, і повинні були полягати у видачі її трудової книжки, то такі є безпідставними.

Спірні правовідносини в цій справі стосуються саме порушення роботодавцем вимог щодо видачі працівникові копії наказу про звільнення (зі зміненим формулюванням причин звільнення), та на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (ч. 1 ст. 47 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). А не видачі чи отримання трудової книжки.

Апелянтом не заперечується, що ним після винесення судом остаточного рішення у справі №342/98/23 (30 квітня 2024 року) не було видано позивачу копію наказу про звільнення зі зміненим формулюванням підстав звільнення. При цьому покладає відповідальність за це на позивача, тому що така перебувала за межами України.

Однак такі доводи апелянта безпідставні, оскільки обов`язок вчинити дії щодо видачі наказу (розпорядження) про звільнення працівника прямо покладений законодавцем на роботодавця.

Будь-яких доказів того, що відповідач видав або намагався, вчиняючи активні дії, видати позивачу чи її представнику, в тому числі на його запити, наказ про звільнення зі зміненим формулюванням підстав, в матеріалах справи немає.

Частиною 5 ст. 235 КЗпП України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З урахуванням наведеного вище, місцевим судом правильно враховано, що позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі наказу про звільнення відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Позивач зазначала, що у зв`язку з невидачею наказу і невнесенням відповідних записів про зміну формулювання підстав звільнення у її трудову книжку вона позбавлена права на належну працю відповідно до своєї професії. І доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з п. 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За змістом п. 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року по справі №342/98/23 (провадження №22-ц/4808/65/24) встановлено, що згідно табелів обліку робочого часу позивачу нараховувалася заробітна плата по нормі 40-годинного робочого тижня.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 та табелів використання робочого часу, наданих на вимогу місцевого суду відповідачем, позивач працювала два повні місяці, що передували звільненню, нарахування за які можуть бути застосовані для обчислення середнього заробітку, у квітні та травні 2021 року.

Відповідно до табелів обліку використання робочого часу та довідки про доходи за квітень 2021 року позивачці на посаді педагога-організатора нараховано за відпрацьовані 22 робочі дні (по 8 годин кожен день) заробітну плату в розмірі 9949,80 грн.; у травні 2021 року нараховано за відпрацьовані 18 робочих днів (по 8 годин кожен день) 10135,94 грн.

У зв`язку з цим середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на посаді педагога-організатора за квітень-травень 2021 року становить 502,14 грн. (9949,80+10 135,94) : (22+18).

Отже, судом розраховано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі ОСОБА_1 наказу про звільнення відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року становить 153152,70 грн. (502,14 х 305 робочих днів по нормі тривалості робочого часу, за період з 01.05.2024 по 01.07.2025) (з урахуванням податків та обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню в дохід держави при виплаті позивачу стягненої суми).

Апеляційний суд погоджується із вказаним розрахунком. І апелянтом такий не спростовано.

Розподіл судових витрат судом першої інстанції здійснено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи усе вищезазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про часткову доведеність вимог ґрунтуються на фактичних обставинах, підтверджені належними й допустимими доказами, і відповідачем не спростовані.

Порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування судового рішення, судом не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду від 01 липня 2025 року - без змін.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.

Що ж стосується клопотань представника позивача - ОСОБА_2 про постановлення окремої ухвали стосовно посадових осіб відповідача та повідомлення правоохоронних органів про порушення ч. 2 ст. 382 КК України (умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою); направлення повідомлення у ВРП та офіс Генерального прокурора про втручання у діяльність судових органів під час розгляду справи (щодо використання завідомо підробленого документа); констатувати, що апеляційне провадження в справі відкрите на засадах здійсненої судом процесуальної корупції, апеляційний суд зазначає наступне.

Окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушення.

Відповідно до положень ст. 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених ст. 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

За положеннями ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Згідно ч. 11 ст. 262 ЦПК України окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 262 ЦПК України).

Окрема ухвала як форма реагування на виявлені порушення вимог законодавства та інструмент для їх усунення має бути законною і обґрунтованою, відповідати вимогам судового рішення (частини перша-третя статті 263 ЦПК України). Окрема ухвала повинна бути належно мотивованою і може бути постановлена тільки на підставі перевірених у суді доказів.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 у справі №761/32388/13-ц (провадження №61-3251св18) зазначено, що при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком.

Такі ж висновки містяться у пункті 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №171/2124/18, у пункті 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 у справі №521/18287/15-ц).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.12.2024 у справі №921/357/20 (провадження №12-48гс24) звертає увагу на те, що суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.02.2022 у справі №750/3192/14).

Судом під час розгляду апеляційної скарги Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради на рішення Городенківського районного суду від 01 липня 2025 року не було встановлено підстав для постановлення окремої ухвали.

За наведених обставин клопотання представника позивача про постановлення окремої ухвали підлягає залишенню без задоволення.

Доводам представника позивача стосовно неправомірності відкриття апеляційного провадження у цій справі надана оцінка в ухвалі про відмову у закритті апеляційного провадження від 19.11.2025.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ясеневопільнівського ліцею Городенківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Городенківського районного суду від 01 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.