Житомирський апеляційний суд
Справа №278/869/20 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М.
Категорія 3 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

13 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

заяву Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про вступ

у цивільну справу №278/869/20 за позовом Міністерства оборони України, Концерну «Військторгсервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-2007», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Євдокимов Сергій Михайлович, Державний реєстратор Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області, в особі Баренко Євгена Олександровича, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , поданою адвокатом Кравчуком Василем Івановичем, та ОСОБА_1 , поданою адвокатом Слівінським Артемом Олексійовичем,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 13 вересня 2024 року

в с т а н о в и в:

Від виконувача обов`язків керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону до апеляційного суду надійшла заява про вступ прокурора у справу на стороні позивача Міністерства оборони України. Заява обґрунтована тим, що внаслідок протиправних дій осіб державне військове майно, яке є предметом спору в справі №278/869/20, із 2003 року протиправно вибуло з відання Міністерства оборони України та використовується не за призначенням, унаслідок чого заподіюються збитки державі, що негативно впливає на обороноздатність країни. На захист державних інтересів Міністерство оборони України та Концерн «Військторгсервіс» 06 квітня 2020 року подали до суду позов, але внаслідок пасивної реалізації позивачами наданих ЦПК України процесуальних прав, а також дій відповідачів по затягуванню розгляду судової справи, позов розглядався судом першої інстанції понад 53 місяці (4,5 роки). Більше того, Міністерство оборони України неодноразово подавало клопотання про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами та його представник жодного разу не з`являвся в судове засідання, крім як взяття участі в режимі відеоконференцзв`язку. Міністерством оборони України не направлено до суду жодної відповіді на відзив відповідачів, не подано відзивів на їх апеляційні скаргі. Як наслідок, державне військове майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: адміністративний будинок, літ.А 194,30 кв.м; виробничий будинок, літ.Б 1 526,40 кв.м; склад-баня, літ.В 527,90 кв.м; матрацний цех, літ.Д 329,50 кв.м; трансформаторна (електрощитова), літ. Ж 17,80 кв.м; склад ПММ, літ.З 30,70 кв.м; курятник, літ.И 42,20 кв.м; бомбосховище, літ.Н 30,60 кв.м; бомбосховище, літ.М 84,30 кв.м; склад ЦРМ, літ.О 377,90 кв.м, надалі перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_2 ; допоміжний будинок та гаражі, літ.Г (слюсарка) 134,40 кв.м у користуванні ТзОВ «Продторг-2007». Зазначене військове майно, особливо бомбосховища, склади ПММ, виробничі приміщення тощо, використовують відповідачі для власного збагачення, хоча мали б використовуватися військовим відомством для потреб оборони, для захисту цивільного населення від обстрілів ворога, впровадження відповідного виробництва. На підставі п.2 частини шостої ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та частини третьої ст.56 ЦПК України Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону зобов`язана вступити у справу, оскільки Міністерство оборони України, як центральний орган виконавчої влади, є уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах, але немає можливості належним чином забезпечити здійснення захисту цивільних інтересів держави.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що Житомирській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Центрального регіону належить відмовити у задоволенні клопотання про вступ у справу на стадії апеляційного перегляду справи з наступних підстав.

За змістом частини другої ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 56 ЦПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

На відміну від осіб, які беруть участь у справі (позивач, відповідач, третя особа, представник), відповідні органи та особи повинні бути наділені спеціальною процесуальною правоздатністю, тобто здатністю мати процесуальні права та обов`язки органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Така процесуальна правоздатність настає з моменту виникнення у цих осіб відповідної компетенції або передбачених законом повноважень. Необхідною умовою такої участі є норми матеріального права, які визначають випадки такої участі, тобто особи, перелічені статтею 56 ЦПК України, можуть звернутися до суду з позовною заявою або беруть участь в процесі лише у випадках, чітко встановлених законом.

У силу положень частин третьої, четвертої та п`ятої ст.56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" від 31 березня 2005 року, заява №61517/00, пункт 27).

Водночас, є категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15 січня 2009 року, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує, наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін. У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27 травня 2003 року №1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Ураховуючи викладене вище, зважаючи на роль прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини першої ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої ст.129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої ст.131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Так, відповідно до абзацу 1 частини третьої та абзаців 1,2 частини четвертої ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що прокурор має право звернутися до загального суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або в інтересах держави з позовом, в якому зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або з позовом в інтересах держави, зазначивши про відсутність у відповідного органу повноважень щодо звернення до загального суду. При цьому в будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором відповідно до приписів наведених вище норм.

У силу положень частини шостої ст.23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, зокрема, вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження.

Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що прокурор не брав участі у судовому процесі під час розгляду справи в суді першої інстанції та подав заяву про вступ у справу вже на стадії апеляційного перегляду справи в порядку ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Як зазначалося вище, частиною третьою ст.55 ЦПК України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Підсумовуючи викладене, законодавцем чітко визначено, що прокурор може вступити за своєю ініціативою у справі, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті.

Тобто, за змістом вказаної статті вступ прокурора у справу допускається лише до початку розгляду справи по суті судом першої інстанції в разі відкриття провадження за позовом іншої особи.

Матеріалами справи підтверджується, що до початку розгляду Богунським районним судом м.Житомира цієї справи по суті, Житомирська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону в справу не вступала та учасником справи у суді першої інстанції не була, а тому на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції прокурор особливого статусу не має та не наділений повноваженнями за своєю ініціативою вступати в справу на стадії її апеляційного перегляду, враховуючи також те, що провадження у цій справі відкрито не за позовом прокурора, а за позовом Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс», тобто інших осіб.

Керуючись ст.ст.56,259,381 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

На стадії апеляційного перегляду справи відмовити Житомирській спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Центрального регіону у задоволенні заяви про вступ прокурора за своєю ініціативою у справу за позовом Міністерства оборони України, Концерну « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продторг-2007», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Євдокимов Сергій Михайлович, Державний реєстратор Виконавчого комітету Житомирської міської ради Житомирської області, в особі Баренко Євгена Олександровича, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та витребування майна.

Головуюча Судді: