ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/616/25 Справа № 183/2230/21 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
26 листопада 2025 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання: Кирилішиної В.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Стенюкової Лариси Миколаївни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №183/2230/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА», ОСОБА_3 , про визнання іпотекодержателем, за результатами апеляційного перегляду рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року та додаткового рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року, -
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у задоволенні апеляційної скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2025 року та на додаткове рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року - відмовлено.
Разом з тим під час ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року у справі №183/2230/21, судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.
26 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Стенюкова Л.М. звернулась з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення щодо вирішення питання про розподіл судових витрат по справі на стадії апеляційного провадження, які складаються витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 18 000.
В обґрунтування заяви зазначила, що за результатами апеляційного перегляду справи, судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат, про що було заявлено у відзиві на апеляційну скаргу з наданням попереднього, орієнтовного розрахунку.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вивчивши доводи заяви та дослідивши надані докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 зазначеного Закону).
Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (ст.141 ЦПК України).
Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
В питанні критеріїв співмірності витрат, слід згадати висновки Великої Палати у справі №755/9215/15-ц.
Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
У справі, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ДП № 3882 від 14 вересня 2018 року; ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ № 1404886 від 13 липня 2025 року; Договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 05 грудня 2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Стенюковою Л.М.
Згідно з п.1.1 зазначеного Договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу по захисту житлових та майнових прав Клієнта передбачених цивільним процесуальним законодавством, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар за надання правничої допомоги та понесені фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до п.4.3 зазначеного Договору за надання правничої допомоги Клієнт зобов`язується виплатити адвокату авансовий гонорар та компенсацію можливих витрат, пов`язаних з виконанням доручення Клієнта у розмірі 10 000 грн.
Строк дії договору становить 2 роки (п.6.1 Договору).
Окрім цього, надано розрахунок суми судових витрат, які сплачені ОСОБА_1 у справі №183/2230/21 у зв`язку з подачею апеляційної скарги і клопотання позивача про поновлення строку на апеляційне оскарження, який складається з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 18 000 грн., а саме: складання, підписання і направлення заперечення від 23 липня 2025 року на клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень 6 000 грн. (6 сторінок х 1000 гр. сторінка, витрачений час 8 годин); відзиву від 11 серпня 2025 року на апеляційну скаргу - 10 000 грн. (витрачений час 11 годин), участь у розгляді апеляційної скарги 2000 грн., що є судовими витратами.
З опису наданих послуг вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у тому, що адвокат здійснив представництво та захист інтересів клієнта в апеляційному суді та зробив підготовку документів.
Розподіляючи доводи заявника щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачу, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження понесених витрат та їх обґрунтування, не є безумовною підставою для відшкодування таких витрат з іншої сторони у зазначеному в заяві розмірі, адже цей розмір має бути доведений та відповідати критеріям розумності, співмірності та необхідності таких витрат.
Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму, на переконання колегії суддів, є не співмірними зі складністю цієї справи і наданим адвокатом обсягом правових послуг у суді апеляційної інстанції, не в повній мірі відповідають критерію реальності таких витрат.
Колегія суддів вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Стенюкової Л.М., про ухвалення додаткового рішення, задовольнити частково та стягнути з позивача на відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи 10 000 грн.. У іншій частині - відмовити.
Керуючись ст.ст.141, 270, 368, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -
Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Стенюкової Лариси Миколаївни, про ухвалення додаткового рішення по справі №199/4071/23 задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.
У іншій частині вимог - відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст додаткової постанови складено 26.11.2025р.
Судді: