Провадження № 2/686/253/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

Хмельницький міськрайонний судХмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.,

за участі секретаря Томашівської А.Т.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Хмельницької міської ради про вселення, виселення та визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа Орган опіки та піклування Виконкому Хмельницької міської ради про вселення, виселення та визнання договору недійсним.

Позивач просив усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 у вказану квартиру; виселити із вказаної квартири ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , малолітню ОСОБА_7 ; визнати недійсним договір оренди від 10.09.2023 року.

На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.01.2001 року Відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому, відповідно до розпорядження № 27590, позивачу на праві власності належить 1/5 частка у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 липня 2024 року у цивільній справі № 686/19210/23 за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_8 визнано право власності на 1/10 частку у праві власності на вказану квартиру. Відтак на даний час позивачу належить сумарно 3/10 частки (1/5 + 1/10 = 3/10) у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Інші 7/10 часток у праві власності на вказану квартиру належать на даний час батькові позивача ОСОБА_4 - 1/5 частка; брату ОСОБА_9 - 1/5 частка та сину позивача ОСОБА_10 - 1/5 частка. При цьому належна покійній матері 1/5 частка у вказаній квартирі успадкована в рівних частках позивачем та братом ОСОБА_9 - по 1/10 частці кожному.

Після смерті матері батько позивача одружився із ОСОБА_11 , з якою вони разом проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, у квартиру АДРЕСА_1 в 2022 році батько без згоди позивача та незважаючи на її заперечення, вселив сім`ю сина ОСОБА_12 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ті їх малолітню доньку ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - відповідачів у справі.

Після вселення до квартири відповідач ОСОБА_5 змінив замки на вхідних дверях до квартири, чим позбавив позивача та її сина можливості користуватися власним житлом.

Такі дії відповідача змусили позивача звертатися до правоохоронних органів з питання порушення житлових прав та прав власності на вказану квартиру. Однак ніяких результатів такі звернення не принесли, а відповідачі продовжують проживати у квартирі, займаючи усі 3 її кімнати, чим позбавили позивача та її сина можливості користуватися власним житлом, незважаючи на те, що їм із сином сумарно належить право власності на 5/10, або 1/2 частку у праві власності на вказану квартиру.

Наведені обставини доводяться копією Постанови Хмельницького міськрайонного суду від 07.11.2024р., яким встановлено факт незаконного проживання відповідачів у квартирі та вчинення перешкод у користуванні нею, а також повідомленням Відділення №1 Хмельницького РУП від 04.12.2024р., у якому зазначено про 7 випадків звернень позивача до Поліції з приводу вчинення перешкод у користуванні житлом.

Такі дії відповідачів є незаконними, спрямованими на порушення житлових та майнових прав позивача, оскільки у вказаній квартирі позивачу та її сину належить право власності на половину вказаної квартири і вона є єдиним місцем її проживання.

Наведені обставини змушують позивача звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користування вказаною квартирою шляхом вселення до неї.

Відповідачі позбавили позивача можливості користуватися власним житлом, вони самі проживають у квартирі незаконно, оскільки вони не є співвласниками зазначеної квартири, не зареєстровані у ній, а вселилися до квартири самоправно лише за дозволом батька позивача, якому належить право власності лише на 1/5 частку у вказаній квартирі.

Укладений ОСОБА_4 із ОСОБА_5 договір оренди квартири від 10.09.2023 року та договір оренди житлового приміщення від 18.09.2022 року за своєю правовою природою є нікчемним правочином, оскільки їх нікчемність прямо встановлена законом, а саме ст.ст.319, 358,383,405,761 ЦК України, та укладені всупереч волі усіх співвласників зазначеної квартири.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України такий правочин є недійсним, а тому згіно ст.216 ЦК України, він не породжує ніяких прав відповідачів на користування спірною квартирою.

Факт протиправного вселення у квартиру відповідачів, які перешкоджають користуватися цією квартирою позивачу із сином, її співвласникам, зумовив звернення позивача до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимогу про усунення перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 у вказану квартиру. Представник ОСОБА_5 позов заперечила та повідомила суду про те, що її довіритель є власником частини спірного об`єкта нерухомого майна, відповідно до договору дарування від 24.01.2025 року; просила стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Інші учасники до суду не направили представників. Від третьої особи надійшов письмовий висновок про недоцільність виселення малолітньої ОСОБА_7 з спірної квартири; розгляд справи проводити за відсутності.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується зібраними у справі доказами, в т.ч. інформацією з Державного реєстру речових прав.

Відповідач ОСОБА_5 набув право власності на частку 1/5 у квартирі відповідно до Договору дарування від 24.01.2025 року.

ОСОБА_3 належить сумарно 1/10 частки та 1/5 частки у праві власності на квартиру.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками малолітньої ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично проживають в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивачеві чиняться перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

З приводу перешкод у користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1 мали місце неодноразові звернення до ІПН відділення поліції №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області:30.05.2024р., 04.06.2024р.,08.07.2024р., 11.07.2024р., 14.08.2024р., 01.11.2024р.,01.112024р.

За оспореними договорами оренди, що укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , срок оренди завершився.

Від Органу опіки та піклування надійшов письмовий висновок про недоцільність виселення малолітньої ОСОБА_7 з спірної квартири.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майно.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Так, згідно з частиною першою статті 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 679/1657/18 (провадження № 61-12028св19), вказано, що для застосування норм цієї статті(виселення) необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Статтями 64,65 ЖК УРСР визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом зним,користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями,що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи,зазначені в частині другій цієї статті,перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні,вони мають такі ж права і обов`язки,як наймач та члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Зважаючи на викладене, заявлений спосіб захисту як визнання недійсними договорів оренди, срок оренди за якими завершився є неефективним.

Підстави для виселення співвласника спірної квартири ОСОБА_5 та членів його сім`ї ОСОБА_6 , малолітньої доньки ОСОБА_7 є таким, що суперечить інституту права власності та інтересам малолітньої дитини в частині позовних вимог щодо виселення ОСОБА_7 .

В той же час, заявлені вимоги позову щодо усунення перешкод позивачу у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 у вказану квартирує з огляду на вищевикладене, є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати у виді судового збору підлягають відшкодуванню відповідачами, які порушили права та законні інтереси позивача в порядку ст.141 ЦПК у розмірі 1211,20 грн., відповідно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 605,60 грн.

Судові витрати у виді витрат на правову допомогу підлягають відшкодуванню позивачем відповідачу ОСОБА_5 пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ст.137 ЦПК.

Керуючись ст.ст.2,4,12,13,18,76,77,79,80,81,141,258,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 15,16,317,319,321,391 ЦК України, ст.ст.64,65 ЖК УРСР, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_3 у вказану квартиру.

Відмовити у задоволені позовних вимог про виселення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та визнання недійсним договору оренди від 10.09.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 судовий збір 1211,20 грн., з кожного по 605,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу у розмірі 3334 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 26 листопада 2025 року.

Суддя Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк