Справа № 308/263/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Джуги С.Д.,

суддів Собослоя Г.Г., Феєра І.С.

з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2024 року у складі судді Хамник М.М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Міснік Нелі В`ячеславівни, заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити перерахунок заборгованості по аліментам,

в с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 в порядку ст.447 ЦПК України звернувся в суд зі скаргою на рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Міснік Нелі В`ячеславівни, заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити перерахунок заборгованості по аліментам.

Скарга мотивована тим, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. здійснюється виконавче провадження №3905697 з примусового виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2007 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Зазначає, що у матеріалах цього провадження міститься розрахунок заборгованості по аліментам, згідно з яким заборгованість зі сплати боржником таких аліментів станом на 31.05.2017 року становить 55817,74 грн. Однак, він не погоджується з вказаним розрахунком, у зв`язку з чим звернувся до виконавця із клопотанням про здійснення перерахунку такої заборгованості. Листом від 04.12.2019 року №7-3905697/2692 відмовлено у задоволенні такого клопотання мотивуючи його тим, що розрахунок заборгованості по аліментам, проведений 16.04.2018 року іншим державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, сторонами виконавчого провадження не оскаржений, тому наявна заборгованість є чинною. Нарахування заборгованості Відділом примусового виконання рішення не здійснювалося. У матеріалах виконавчого провадження відсутня заява боржника про зміну фінансового становища.

Скаржник вважає, що виконавець протиправно не розглянула його клопотання про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати боржником аліментів у даному виконавчому провадженні, а відтак її бездіяльність є протиправною.

Зауважує, що згідно з рішенням суду з боржника стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітків, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття. З наявного у матеріалах виконавчого провадження розрахунку слідує, що він проведений з серпня 2011 року із початком заборгованості в розмірі 193,97 грн., яку боржник не оспорює, по 31.05.2017 року до досягнення другою дитиною повноліття.

При цьому, починаючи з січня 2013 року і до кінця вищезазначеного періоду виконавцем здійснено розрахунок виходячи із середньої заробітної плати, про що вказано у розрахунку. 10.07.2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення боржником підприємницької діяльності. З квітня 2013 року боржник не отримує будь-яких доходів, окрім пенсії по інвалідності, що стверджується доданими до цієї скарги копіями довідок з УПФУ та органу податкової інспекції.

Вказує, що приписи ст. 195 Сімейного кодексу України та п.4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, які врахував виконавець при здійсненні розрахунку заборгованості, не підлягають застосуванню, оскільки вказана редакція норми Сімейного кодексу України не може застосовуватися до нього, так як вона встановлена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності лише 08.07.2017 року, після фактичного припинення у нього зобов`язання зі сплати аліментів у зв`язку з досягненням молодшою дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Водночас, попередня редакція ч.ч.1, 2 ст.195 СК України, яка діяла на момент припинення зобов`язання з виплати аліментів станом на травень 2017 року передбачала, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує.

Мотивуючи скаргу положеннями п.14 ч.1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 року №146, абзацу 2 п.12 розділу X Інструкції у редакції, діючій станом на травень 2017 року, ст.58 Конституції України та рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) заявник звертає увагу, що незалежно від наявності у матеріалах виконавчого провадження раніше здійсненого іншим державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати боржником аліментів, який проведений з порушенням вимог законодавства, виконавець повинен був здійснити перерахунок вказаної заборгованості після перерахунку, що не заборонено приписами законодавства (неупередженості, ефективності, незалежності та верховенства права).

Крім того, зазначає, що протягом 2014-2016 років добровільно переказав на картку стягувача грошові кошти в загальному розмірі 686,00 грн. у якості аліментів, які невраховані у проведеному виконавцем розрахунку, що додатково свідчить про його некоректність. ІНФОРМАЦІЯ_4 один з синів ОСОБА_3 досяг повноліття. Натомість рішення суду про визначення розміру аліментів на іншого сина у зв`язку з цим не ухвалювалося.

Також зауважує, що за приписами ч. 2 ст. 183 СК України (у діючій на той час редакції), якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Проте, виконавцем у порушення цієї норми закону продовжується стягувати аліменти після досягнення однією дитиною повноліття без вирахування тієї рівної частки, що припадала на цю дитину.

На підставі наведеного скаржник просив визнати неправомірним рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. про відмову у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697; зобов`язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697 з урахуванням фактичного доходу цього боржника, а не середньої заробітної плати, та фактично сплачених ним в добровільному порядку сум на користь стягувача ОСОБА_2 , а також за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину ОСОБА_3 , яка досягла повноліття; зупинити стягнення на підставі виконавчого документу у виконавчому провадженні №3905697 до вирішення скарги по суті.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Нелі В`ячеславівни про відмову у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697.

Зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Нелю В`ячеславівну здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697 з урахуванням та в порядку вимог частини 3 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», частини 3 статті 183 СК України, врахувати квитанцій від 16.07.2018 року, якими ОСОБА_5 перераховувала ОСОБА_6 кошти.

В іншій частині скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на момент прийняття матеріалів виконавчого провадження до відділу ПВР з Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, заборгованість по сплаті аліментів становила 55 817, 74 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за № 4-38/17 від 16.04.2018 (станом на 31.05.2017 - повноліття дитини), виданого старшим державним виконавцем Ужгородського MB ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Дерев`янко О.В. Боржник не погодився з вказаним розрахунком та звернувся до головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міснік Н.В. із клопотанням про здійснення перерахунку такої заборгованості від 08.06.2018 року. Після чого, головний державним виконавцем було надано відповідь від 04.12.2019, в якій зазначено, що сам розрахунок з наявною заборгованістю не був оскаржений сторонами виконавчого провадження, у зв`язку з чим, є дійсним, та роз`яснено останньому, що розрахунок по заборгованості аліментів, може бути оскаржений до суду в порядку ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження". Окрім того вказує на те, що на момент передачі виконавчого провадження №3905697 до відділу ПВР з Ужгородського УMB ДВС, діти сторін за виконавчим документом, вже були повнолітні, у зв`язку з чим, заборгованість не нараховується з 31.05.2017 (досягненням другої дитини повноліття).

Апелянт звертає увагу, що предметом оскарження може бути сам розрахунок заборгованості з наявною сумою заборгованості, а не здійснення чи відмова у здійсненні перерахунку такого. Разом з цим, сам розрахунок з наявною сумою заборгованістю станом на сьогоднішній день не оскаржено. 31.05.2022 виконавче провадження було закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом, у відповідності до п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: заборгованість зі сплати аліментів аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 погашена в повному обсязі, та станом на 16.12.2024 заборгованість зі сплати аліментів - відсутня. Апелянт зазначає, що вимога зобов`язати посадову особу державної виконавчої служби здійснити перерахунок розміру заборгованості по аліментах у даному випадку є фактично втручанням у право і обов`язок виконавця, надані йому законом, самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2007 року у справі №2п-117/07 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття, починаючи з 26.01.2006 року.

На виконання вказаного рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 01.06.2007 року видано виконавчий лист, який пред`явлений для примусового виконання до міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції.

Постановою в.о. начальника управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області від 11.04.2018 року передано з Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області для подальшого виконання виконавче провадження №3905697 по виконанню виконавчого листа №2п/117/07, виданого 01.06.2007 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.

23.04.2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. винесено постанову про прийняття вказаного виконавчого провадження.

08.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до головного державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н.В. із клопотанням про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати ним аліментів у даному виконавчому провадженні, в якому зазначив, що у матеріалах виконавчого провадження міститься розрахунок заборгованості по аліментах, згідно з яким заборгованість зі сплати ним таких аліментів станом на 31.05.2017 становить 55817,74 грн., однак він не погоджується з вказаним розрахунком, а тому просив, враховуючи його реальні доходи, а не розмір середньої заробітної плати чи будь-які інші дані, за вирахуванням тієї рівної частки, яка припадала на його дитину, яка досягла повноліття, та з урахуванням отриманих стягувачем протягом 2014-2016 років від нього аліментів в розмірі 686,00 грн. здійснити перерахунок.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень. Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713. Інструкція містить основні методологічні положення щодо визначення показників оплати праці у формах державних статистичних спостережень з метою одержання об`єктивної статистичної інформації про розміри та структуру заробітної плати найманих працівників.

Такий правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 14.04.2021 року по справі № 759/1727/16.

Тобто, якщо державний виконавець не отримав відомостей щодо доходів боржника, то він має право здійснювати нарахування виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VІІІ частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі №682/3112/18.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі№ 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Відповідна правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 04березня 2020 року по справі № 682/3112/18.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України, зокрема з урахуванням вимог статей 194, 195 СК України.

Згідно п. 4 розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5 розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із:звіту проздійснені відрахуваннята виплати; квитанцій(абоїх копій)про перерахуванняаліментів,наданих стягувачемчи боржником; заявта (або)розписок стягувача; інформаціїпро середнюзаробітну платупрацівника дляцієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

З розрахунку заборгованості по аліментам вбачається, що державний виконавець, розраховуючи заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів з 2013 року, виходив із мінімального гарантованого розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розмір середньої заробітної плати.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного суду 26.05.2021 року у справі №569/11466/20, чинне законодавство не передбачає права та обов`язку у державного виконавця вимагати від боржника надання квитанцій із зазначенням призначення грошових переказів на ім`я стягувача і не враховувати безпосередньо копії наданих квитанцій. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №648/1102/19.

Суд першої інстанції перевіривши та дослідивши розрахунок заборгованості по аліментам від 23.05.2018 з урахуванням наданих заявником доказів, зокрема, квитанцій від 16.07.2018 року, якими ОСОБА_5 перераховувала ОСОБА_6 кошти, дійшов правильних висновків про необхідність врахування вказаних платежів як аліментів.

Згідно приписів ч.2 та ч.3 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Отже, після досягнення старшою дитиною повноліття державний виконавець зобов`язаний продовжувати стягнення аліментів на молодших дітей за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, до досягнення молодшою дитиною повноліття. Такий обов`язок для державного виконавця визначений ч. 3 ст. 183 СК України, в контексті приписів ч. 1, 3 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» і не потребує додаткових роз`яснень суду та/або ухвалення додаткового рішення з цього приводу.

Суд першої правильно встановив, що оскільки, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.04.2007 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття, починаючи з 26.01.2006 року, на кожного з двох дітей припадала рівна частка у розмірі 1/6 від частини усіх видів заробітку (доходу) тобто 1/3 : 2=1/6 (частка кожного з дітей), а після досягнення повноліття ОСОБА_3 , із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 мають стягуватись аліменти у розмірі 1/3 - 1/6 =1/3 частини усіх видів заробітку (доходу).

З врахуванням вищенаведених обставин суд першої інстанції дійшов вірних висновків про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Н. В. про відмову у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697 та обґрунтовано у цій частині задовольнив подану скаргу.

Доводи апеляційної скарги у цій частині висновків суду не спростовують, ґрунтуються на помилковій оцінці фактичних обставин та вищенаведених вимог закону.

Разом з тим матеріалами справи встановлено, зокрема в апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що 31.05.2022 виконавче провадження було закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом, у відповідності до п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: заборгованість зі сплати аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 погашена в повному обсязі, та станом на 16.12.2024 заборгованість зі сплати аліментів - відсутня.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

Згідно із ч.1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За змістом даних норм вчинення виконавцем процесуальних дій безпосередньо у межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження виконавець зобов`язаний і може вчиняти виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні.

У даному випадку, на момент ухвалення судом першої інстанції рішення за наслідками розгляду скарги виконавче провадження 31.05.2022 було закінчено, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом згідно із п. 9 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", заборгованість зі сплати аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 погашена в повному обсязі, а тому відсутні підстави для покладення обов`язку на виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697 з урахуванням та в порядку вимог частини 3 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», частини 3 статті 183 СК України, врахувати квитанцій від 16.07.2018 року, якими ОСОБА_5 перераховувала ОСОБА_6 кошти.

З урахуванням наведеного ухвала суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню, з ухваленням у нового рішення про відмову у даних вимогах.

Відповідно до приписів п.4 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення,

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2024 року у частині зобов`язання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Міснік Нелю В`ячеславівну здійснити перерахунок заборгованості зі сплати ОСОБА_1 аліментів у виконавчому провадженні №3905697 з урахуванням та в порядку вимог частини 3 статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження», частини 3 статті 183 СК України, врахувати квитанцій від 16.07.2018 року, якими ОСОБА_5 перераховувала ОСОБА_6 кошти, скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у даних вимогах ОСОБА_1 відмовити.

У решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: