Провадження № 22-ц/801/2528/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року в справі № 212/12776/2012 за поданням приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

Короткий зміст вимог подання

У жовтні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. звернувся до Вінницького міського суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , мотивуючи його тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. знаходиться виконавче провадження № 68269609 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі рішення від 27.02.2013 року № 212/12776/2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції в сумі 147 011,57 доларів США (еквівалент у гривнях станом на 13.03.2012 року 1 174 034,40 грн), заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 46 862,41 доларів США (еквівалент в гривнях станом на 13.03.2012 року 374 243,21 грн), пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 45 297,61 доларів США (еквівалент в гривнях станом на 13.03.2012 року 361 746,71 грн), а всього на суму 239 171, 59 доларів США (еквівалент в гривнях станом на 13.03.2012 року 1 910 024, 32 грн), а також 3 219,00 грн судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року стягувача по справі замінено на ТОВ «Дебт Форс».

В зв`язку з тим, що станом на жовтень 2025 року ОСОБА_1 так і не виконала свої зобов`язання перед стягувачем ТОВ «Дебт Форс», а з моменту відкриття виконавчого провадження і до сьогоднішнього дня боржник всіляко намагається уникнути виконання зобов`язання з погашення заборгованості та затягує виконання судового рішення, проте регулярно виїздить закордон, приватний виконавець на підставі статті 441 ЦПК України просив обмежити громадянку України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань перед стягувачем.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою від 10 жовтня 2025 року Вінницький міський суд відмовив у задоволенні подання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

29 жовтня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального прав, просить її скасувати, та задовольнити подання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом не досліджено матеріали виконавчого провадження, які на думку апелянта в повній мірі підтверджують умисне ухилення боржника від виконання судового рішення. Зазначає про те, що ним вжито всіх можливих заходів примусового характеру та вчинялись всі дії для виявлення майна боржника. Вважає, що з боку боржника наявне саме умисне ухилення від виконання рішення суду. За весь час перебування виконавчого провадження на примусовому виконанні, ОСОБА_1 достовірно знаючи про наявність значної заборгованості, не вчинила жодних дій, спрямованих на виконання судового рішення, а натомість ухиляється від його виконання, в тому числі виїжджаючи закордон.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу особа щодо якої вирішується питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 просила залишити без змін судове рішення, а апеляційну скаргу без задоволення.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі. Ухвалою від 13 листопада 2025 року закінчено підготовчі дії і призначено справу до розгляду.

Приватний виконавець Тимощук В.В. і представник стягувача, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Представник заінтересованої особи боржника ОСОБА_1 , адвокат Путілін Є.В. проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі ухвалу суду першої інстанції як законну і обґрунтовану. Пояснив, що ОСОБА_1 отримує пенсію біля 5 000 грн, чого явно недостатньо для прожиття, а не лише для погашення заборгованості.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2013 року у справі № 212/12776/2012 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції заборгованість по кредиту в сумі 147 011,57 доларів США (еквівалент у гривнях станом на 13.03.2012 року 1 174 034,40 грн), заборгованість по відсотках за користування кредитом в сумі 46 862,41 доларів США (еквівалент в гривнях станом на 13.03.2012 року 374 243,21 грн), пеню за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 45 297,61 доларів США (еквівалент в гривнях станом на 13.03.2012 року 361 746,71 грн), а всього на суму 239 171,59 доларів США (еквівалент в гривнях станом на 13.03.2012 року 1 910 024,32 грн), а також 3 219,00 грн судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2021 року у даній справі було замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» .

Ухвалою від 08.06.2021 року визнано поважною причину пропуску Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» строку пред`явлення до виконання виконавчого листа за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2013 року у справі № 212/12776/2012 про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 . Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2013 року у справі № 212/12776/2012 про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 . Видано дублікат виконавчого листа на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2013 року у справі № 212/12776/2012 про стягнення заборгованості за кредитом з ОСОБА_1 .

Постановою від 20.01.2022 року приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 68269609 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі рішення від 27.02.2013 року № 212/12776/2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , про що боржник повідомлена у встановленому законом порядку за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак постанова їй не вручена, а була повернута із відміткою АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання.

Ухвалою суду від 27.09.2023 року замінено сторону стягувача з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс».

Згідно інформації з виконавчого листа, боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , встановлена в ході примусового виконання адреса реєстрації її проживання: АДРЕСА_2 .

В ході примусового виконання приватним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника, направлено відповідні запити з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, доходів боржника.

20.01.2022 року було прийнято постанову про арешт коштів боржника та арештовано рахунки в АТ КБ «ПриватБанк» та в АТ «Райффайзен Банк». Кошти на рахунках відсутні.

15.04.2022 року ОСОБА_1 зверталась до виконавця із заявою (зареєстрованою 21.04.2022 року) про зняття арешту з рахунку в банку, на який вона отримує пенсію.

21.04.2022 року арешт з рахунку, на який боржнику надходить пенсія, знятий.

09.10.2024 року боржник відкрила новий валютний рахунок (в доларах США) в АТ «Райффайзен Банк».

Приватним виконавцем Тимощуком В.В. встановлено, що нерухомого майна у власності боржник не має, сільськогосподарська техніка за нею не зареєстрована.

Боржник також не є власником цінних паперів, акцій, за нею не зареєстровано право інтелектуальної власності та транспортні засоби.

Боржник отримує пенсію, однак, відповідно до п.п. 3 п.10-2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про виконавче провадження тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію.

Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України, ОСОБА_1 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , за період з 28.02.2022 року по 09.06.2025 перетинала державний кордон України 22 рази.

На виклики приватного виконавця боржник не з`являється, виклики повертаються з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що належних доказів ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язань приватний виконавець Тимощук В.В. до подання не додав, й так само відсутні докази про намір боржника виїхати за межі України з метою ухилення від виконання судового рішення. При цьому суд врахував, що невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, але державним виконавцем не доведено, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання рішення суду, хоча має змогу погасити борг у повному обсязі, але не робить цього без поважних причин.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам .

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Частинами першою, другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» - частина 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Стаття 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У той же час як зазначалось вище, положеннями статті 441 ЦПК України унормовано, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що такий захід є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили.

Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, право виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже зазначеними нормами діючого законодавства передбачена можливість тимчасового обмеження виїзду за кордон боржника у разі ухилення боржником від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Застосування такого заходу не порушує норми Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод й відповідає практиці Європейського суду з прав людини з цих питань.

Так, Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.12).

Відповідно до положення частини 2 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК України подання розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 1 лютого 2013 року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Для задоволення подання про здійснення тимчасового обмеження права громадянина України, яке гарантується Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні бути достатньо вагомі підстави, які б свідчили про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. знаходиться виконавче провадження № 68269609 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі рішення від 27.02.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції в сумі 239 171,59 доларів США (еквівалент в гривнях станом на 13.03.2012 року 1 910 024, 32 грн.), а також 3 219,00 грн. судового збору.

Вказана заборгованість на час звернення приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 не сплачена, а рішення суду у справі № 212/12776/2012 не виконано.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази реалізації ОСОБА_1 певного майна: автомобіля, житлового будинку, й спрямування отриманих від їх продажу коштів на погашення заборгованості, як вона на те посилається у відзиві на апеляційну скаргу. Натомість заборгованість за судовим рішенням є незмінною, а відповідно до довідки банку вона тільки зростає й становить вже більше 340 тис. доларів США.

При цьому в суду немає жодних сумнівів щодо поінформованості ОСОБА_1 про існування такого судового рішення і його примусове виконання: вона брала активну участь в розгляді справи судом першої інстанції, зокрема, подавала заяву про перегляд заочного рішення, клопотала про призначення в справі експертизи тощо, сторони намагалися повідомити її про перехід права вимоги, надсилаючи повідомлення за зареєстрованою в установленому законом порядку адресою місця проживання боржника.

При цьому боржник не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання вказаного рішення суду, посилаючись на свій вік і статус (є пенсіонеркою), а також відсутність будь-яких доходів.

В зв`язку з цільовим характером грошових коштів на рахунку, на який ОСОБА_1 отримує пенсію, на них не може бути звернуте стягнення. Заяву про добровільне відрахування хоча б частки пенсії на погашення заборгованості за судовим рішенням ОСОБА_1 не подавала, відомості про те, наскільки значними є суми пенсійних виплат в матеріалах справи також відсутні.

Разом з тим, за період з 28 лютого 2022 року по 09 червня 2025 року ОСОБА_1 22 рази перетнула Державний кордон України в режимі «В`їзд/виїзд» При цьому найдовший термін перебування закордоном становив 42, дні, а зазвичай становить 2-5 чи 9-10 днів.

Також ОСОБА_1 не реагує на виклики приватного виконавця, які надсилаються за вказаною нею адресою, хоча має можливість отримувати поштову кореспонденцію за цією адресою.

Така поведінка боржника має ознаки очевидного ухилення від виконання рішення, що суперечить конституційному та міжнародному принципу обов`язковості виконання судових рішень, які набрали законної сили (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Обізнаність боржника ОСОБА_2 з рішенням суду, згідно якого у неї виник обов`язок з погашення заборгованості, ігнорування викликів приватного виконавця, відсутності будь-яких реальних дій з повернення суми заборгованості стягувачу, свідчить про умисне невиконання боржником свого обов`язку згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.02.2013 року та відкритого на підставі такого рішення виконавчого провадження. Вказане у свою чергу свідчить про порушення прав стягувача на виконання рішення суду та його майнових прав, зокрема, захищених статтею 1 Першого протоколу ЄКПЛ.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для задоволення подання приватного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Розглядаючи подання, суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 264 ЦПК України, наведеного вище не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про його недоведеність та безпідставність.

З аналізу наявних в матеріалах справи документів колегія суддів дійшла до висновку, що приватним виконавцем Тимощуком В.В, здійснено усі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для забезпечення виконання боржником ОСОБА_1 свого обов`язку з погашення заборгованості за виконавчим провадженням, такі дії підтверджуються матеріалами справи. Приватним виконавцем практично вичерпано арсенал заходів з тим, щоб забезпечити виконання боржником рішення суду і єдиним таким заходом, що може стимулювати хоча б часткове виконання ОСОБА_1 свого зобов`язання є обмеження в праві виїзду закордон, так як боржник зобов`язання жодним чином не виконує і не сприяє виконавцю у вчиненні виконавчих дій, проте має можливість і регулярно здійснює виїзди за межі України.

Колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала суду не може залишатись в силі і підлягає скасуванню, а подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника слід задовольнити.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 376 ЦПК України, Суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2025 року скасувати на ухвалити нове судове рішення.

Подання ОСОБА_3 про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - задовольнити.

Обмежити громадянку України: ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , відомі закордонні паспорти НОМЕР_2 , НОМЕР_3 у праві виїзду за кордон до виконання нею зобов`язань перед стягувачем, які покладені не неї рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2013 року по справі № 212/12776/2012.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б.Войтко

І.В.Міхасішин