Справа № 347/1018/24
Провадження № 22-ц/4808/1270/25
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 20 червня 2025 року, ухвалене в складі судді Крилюк М.І. в м. Косові, у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Косівська міська рада Косівського району Івано-Франківської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Косівська міська рада Косівського району Івано-Франківської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона з 18.10.2013 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 . В них народилось двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Рішенням Косівського районного суду від 20.12.2021 шлюб між ними було розірвано. Її колишній чоловік ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті залишилося нерухоме майно, а саме: житловий будинок і надвірні споруди, земельна ділянка, які знаходяться в АДРЕСА_1 , автотранспорт й інше рухоме майно, яке після смерті батька мають право успадкувати його діти. Крім того, позивачка вважає, що їй також належить частка у майні колишнього чоловіка, яке було нажите ними за час спільного проживання.

Домогосподарство, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , в 1995 (1997) році було придбане батьками її колишнього чоловіка та відповідача по справі (його брата - ОСОБА_4 ) в ОСОБА_6 , та знаходилось на приватизованій земельній ділянці площею 0,1763 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. До 2007 року відповідач разом із молодшим братом ОСОБА_5 та батьками ОСОБА_4 і ОСОБА_7 проживали в цьому житловому будинку.

У 2007 році відповідач ОСОБА_4 , який є братом її колишнього чоловіка, одружився та переїхав на постійне місце проживання в м. Косів, в успадкований житловий будинок. Також йому було передано житловий дерев`яний будинок на розбір діда ОСОБА_8 в с. Річка, участок «Середнє».

Позивачка вважає, що земельна ділянка, на якій розташований старий будинок в АДРЕСА_2 , повинен належати її колишньому чоловіку - батьку її дітей ОСОБА_5 , така була воля його діда - ОСОБА_8 та його дружини.

ОСОБА_5 після смерті своїх батьків залишився проживати в батьковому будинку, в розбудову якого особисто вона теж разом з ним з 2009 року вкладали немалі кошти та свою працю.

Однак, після смерті її чоловіка відповідач забрав ключі від будинку, в якому її чоловік весь час проживав та був зареєстрований з сім`єю, та в якому залишилися речі їхніх дітей й спільно нажите нею з чоловіком майно, і з того часу не допускає її до вказаного господарства.

Також вказувала, що ОСОБА_4 незаконно заволодів транспортним засобом марки AUDI Q7, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був власністю її чоловіка, перереєструвавши такий на свою дружину ОСОБА_9 .

Крім того, за час, поки вона після заведення спадкової справи чекала півроку щоб розпочати оформлення спадщини в інтересах малолітніх дітей, відповідач 21.02.2024 отримав два свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , видані приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М., та на цій підставі здійснив реєстрацію права власності на своє ім`я.

Просила визнати недійсними: 1) свідоцтво про право на спадщину за законом серії НТА 803116, видане 21 лютого 2024 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М., на земельну ділянку площею 0,1763 га, кадастровий номер :02:002:0140, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю с. Смодне Косівського району Івано-Франківської області, після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; 2) свідоцтво про право на спадщину за законом серії НТА 803115, видане 21 лютого 2024 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М., на житловий будинок з господарською будівлею, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителю с. Смодне Косівського району Івано-Франківської області після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Косівського районного суду від 20 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Косівського районного суду від 08.05.2024 у цій справі про накладення арешту на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 , жителю с. Смодна Косівського району Івано-Франківської області.

На вказане рішення ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції обставини справи з`ясовані неповно, поверхнево, рішення ухвалено без належної оцінки доказів, всупереч нормам матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в оскарженому рішенні вказано, що спірне господарство в 1995 (1997) році було придбано батьками її колишнього чоловіка та відповідачем по справі (братом її чоловіка) в ОСОБА_11 , та знаходилось на приватизованій земельній ділянці площею 0,1763 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_1 . Це не відповідає дійсності, так як в погосподарській книзі Річківської сільської ради внесено запис про те, що купівлю спірного будинку у власника ОСОБА_6 було здійснено в 1995 році. Однак яким чином і на кого в 1995 році був оформлений договір купівлі-продажу їхнього житлового будинку невідомо. Жодні документи про продаж будинку попередній власник ОСОБА_6 не підписувала.

Також зазначає, що витяг з рішення Річківської сільської ради Косівського району від 29.12.1993 вказує про передачу земельної ділянки площею 0,25 га у власність гр. ОСОБА_12 для обслуговування житлового будинку. Однак, такого рішення не могло бути, оскільки у 1993 році за адресою АДРЕСА_1 , не був зареєстрований і не проживав ОСОБА_12 , 1923 року народження, а були зареєстрована та проживала сім`я ОСОБА_13 , про що свідчить запис в погосподарській книзі Річківської сільської ради. Також запис в погосподарській книзі про договір купівлі-продажу житлового будинку підтверджує той факт, що продаж будинку було здійснено після 1993 року, а саме 31.07.1995 року, на підставі чого й було відкрито погосподарський номер за адресою: уч. Село III.

Стверджує, що згідно довідки №105/02-06 від 2014 року Річківської сільської ради ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1955 року постійно проживав в житловому будинку АДРЕСА_3 . А свідок ОСОБА_14 та видана ним як старостою Річківського старостинського округу Косівської міської ради довідка, вказує що будинок за адресою: с. Річка. участок Село III нібито належав ОСОБА_12 згідно книг погосподарського обліку, що теж, на думку скаржниці, суперечить фактичним обставинам справи. Натомість, відповідач у своїй заяві про оформлення спадщини посилався на те, що вказане нерухоме майно належало ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_15 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Вказує, що у свідоцтві про право на спадщину за законом серії НТА 803116, яке видане 21 лютого 2024 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М., вказано, що спадщина складається із земельної ділянки площею 0,1763 га, кадастровий номер :02:002:0140, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_15 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ. Зазначає, що вказане не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки документи, які надав відповідач для оформлення права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_12 , і на яке мав право ОСОБА_15 , не є належними та не могли бути підставою для визнання права власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , а також на житловий будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, за спадкодавцем - ОСОБА_12 .

Вважає, що прийняте судове рішення позбавило її малолітніх дітей права на постійну реєстрацію та проживання в житловому будинку, в якому вони народилися, проживали та були зареєстровані.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Фармуга В.С. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача адвокат Беньковський В.А. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи Косівської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності неприбулих учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка в справі із 18.10.2013 проживала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 , який доводився рідним братом відповідачу ОСОБА_4 , підтвердженням чого є копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.10.2013 (т. 1, а.с. 10).

В шлюбі них народилось двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать долучені до матеріалів справи копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 від 03.12.2013 та серії НОМЕР_4 від 29.08.2017 (т. 1, а.с. 11, 13).

Відповідно до долученого до матеріалів справи копії рішення Косівського районного суду від 20.12.2021 у справі №347/2203/21 шлюб між сторонами ОСОБА_16 та ОСОБА_5 розірвано. Позивачем в цій справі була ОСОБА_17 (т. 1, а.с. 15).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 30.03.2023 колишній чоловік позивачки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1, а.с. 16).

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії довідки №852 від 08.11.2023, виданої Річківським старостинським округом, на час смерті ОСОБА_5 (тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 , з ним були зареєстровані: ОСОБА_1 (колишня дружина) та їхні неповнолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заповіт від імені ОСОБА_5 в Річківському старостинському окрузі не посвідчувався (т. 1, а.с. 17).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка стверджувала, що після смерті її колишнього чоловіка ОСОБА_5 залишилося нерухоме майно, а саме: житловий будинок і надвірні споруди, земельна ділянка в АДРЕСА_1 , автотранспорт й інше рухоме майно, яке мають право як спадкоємці першої черги за законом успадкувати його діти.

Постановою приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. №219/02-31 від 06.03.2024 ОСОБА_1 , яка діє як представник від імені своїх малолітніх дітей, відмовлено у видачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтва на спадщину за законом після смерті їхнього батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 , та транспортний засіб марки AUDI Q7 д.н.з. НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 27).

Батьками колишнього чоловіка позивачки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , були: батько - ОСОБА_4 , який помер в 2001 році, мати - ОСОБА_7 , яка померла в 2012 році. Відомостей про наявність в останніх на праві власності нерухомого майна, яке могли успадкували їхні діти, в тому числі колишній чоловік позивачки ОСОБА_5 , чи інші спадкоємці, матеріали справи не містять.

Згідно долучених до матеріалів справи Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, витягу з Державного реєстру речових прав стверджено, що власником в цілій частині житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , та земельної ділянки площею 0,1763 га, кадастровий номер :02:002:0140, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в АДРЕСА_2 , був ОСОБА_12 (т. 1, а.с. 30-32, 33-35, 177, 183).

Також згідно копії довідки Річківського старостинського округу від 2023 року житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , належав ОСОБА_12 згідно книг погосподарського обліку (т. 1, а.с. 140).

ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадкоємцем був його син ОСОБА_15 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх прав, і помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Згідно виписки з погосподарської книги, наданої Річківським старостинським округом, житловий будинок та господарські будівлі, які належали ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , розташовані на земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , рік побудови 1970 (т. 1, а.с. 178).

Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів №77755 від 2023 року на господарство (житловий будинок та літня кухня) в АДРЕСА_4 , згідно архівних даних станом на 31.12.2012 в Коломийському МБТІ право власності не зареєстровано (т. 1, а.с. 179).

Згідно рішення Річківського старостинського округу від 29.12.1993, б/н, надано ОСОБА_12 у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку (можливі зміни загальної площі земельних ділянок) (т. 1, а.с. 183, 184, 185-190).

Рішенням Косівського районного суду від 06.07.2023 у справі №347/1489/23 відповідачу в цій справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду (т. 1, а.с. 92-95).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08.04.2025 відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 06.07.2023 у справі №347/1489/23 про визначення ОСОБА_4 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (т. 2, а.с. 89).

Згідно копій спадкової справи, заведеної 09.08.2023 приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. після смерті ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , його син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , відмовився від спадщини (т. 1, а.с. 99-102). Єдиним його спадкоємцем є племінник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1, а.с. 77, 148, 175, 176).

Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Тонюк М.М. 21.02.2024, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , є його племінник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина складається із: житлового будинку з господарською будівлею, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки площею 0,1763 га, кадастровий номер :02:002:0140, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с. Річка, участок Село ІІІ, Косівського району Івано-Франківської області, що належали ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкоємцем якого був його син ОСОБА_15 , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав (т. 1, а.с. 28, 29, 217, 219).

На підставі вказаних свідоцтв відповідач здійснив реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно на своє ім`я.

В судовому засіданні суду першої інстанції (04.06.2025) було допитано в якості свідка старосту Річківського старостинського округу Косівської міської ради ОСОБА_14 , який зазначив, що ним видавались довідки відповідачу ОСОБА_4 для пред`явлення в нотаріальну контору на підставі відомостей, наявних в записах погосподарських книг. Як йому відомо, житловий будинок в АДРЕСА_1 був проданий в 1990 роках сім`єю ОСОБА_18 » ОСОБА_19 . З приводу прийняття рішень Річківською сільською радою про передачу земельних ділянок в приватну власність жителям села в 1990-их роках йому нічого не відомо.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду беззаперечних доказів, що вказане будинковолодіння, земельна ділянка чи його частина належала батькам чоловіка чи її колишньому чоловікові ОСОБА_5 , після смерті якого в порядку спадкування за законом могли б успадкувати їхні діти. Відповідно, не доведено, що оформленням спадкових прав відповідачем ОСОБА_4 після смерті свого дядька ОСОБА_10 порушено право її малолітніх дітей, в інтересах яких вона звернулася в суд із вказаним позовом.

Оскільки в позові відмовлено, у відповідності до вимог ч. 9, ч. 10 ст. 158 ЦПК України суд зазначив про скасування заходів забезпечення позову, застосованих на підставі ухвали Косівського районного суду від 08.05.2024 у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту слід враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові».

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Статтями 1261-1265 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1266 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з частиною першою статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, що передбачено частиною першою статті 1296 ЦК України.

Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно з пунктом 4.15 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі №385/321/20 зазначено, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва). За своєю правовою природою вимога про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним є самостійним способом захисту прав та/інтересів, передбаченим статтею 1301 ЦК України, на який поширюється позовна давність.

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі №2-1316/2227/11, від 14 травня 2018 року у справі №296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі №742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, встановлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним у випадку доведення існування «вад» на момент його видачі, які свідчать про те, що особа, якій видано свідоцтво, не мала права на спадкування (особа не є спадкоємцем, спадкоємці попередньої черги прийняли спадщину, заповіт є нікчемним тощо). Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2024 року у справі №504/3606/14-ц.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що спірне домогосподарство, яке знаходиться в АДРЕСА_4 , в 1995 році було куплено батьками її колишнього чоловіка в ОСОБА_6 , і після його смерті право успадкувати таке мають його діти як спадкоємці першої черги за законом.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що жодними доказами в справі не доводиться, що зазначене домогосподарство належало батькам чоловіка чи колишньому чоловікові позивача ОСОБА_5 . І до суду апеляційної інстанції таких також не надано.

Згідно наявних в матеріалах справи вищевказаних документів таке нерухоме майно належало діду колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_5 ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Батьки ОСОБА_5 - батько ОСОБА_4 помер в 2001 році, мати - ОСОБА_7 померла в 2012 році.

Заяви про прийняття спадщини за правом представлення ОСОБА_5 не подавав.

Спадкоємцем майна померлого ОСОБА_12 був живий на той час його син ОСОБА_15 (дядько ОСОБА_5 та відповідача в цій справі ОСОБА_4 ), який прийняв спадщину, але не оформив своїх прав, і помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Після смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_11 його син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , відмовився від спадщини.

Колишній чоловік позивачки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Натомість, рішенням Косівського районного суду від 06.07.2023 у справі №347/1489/23 відповідачу в цій справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено додатковий строк для подачі до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_10 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 , протягом трьох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, єдиним спадкоємцем ОСОБА_10 є його племінник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Що стосується доводів апелянта про те, що суд прийшов до помилкового висновку, що спірне домоволодіння належало ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , апеляційний суд зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_20 від 10.02.2024, за змістом яких він з 9-ти років (1975 рік) проживав з батьками в с. Річка (Куток Глуні), Село ІІІ, Косівського району в старій хаті, а новобудову здійснювали його батьки. В 1997 році його мама ОСОБА_11 відчужила господарство в с. Річка (Куток Глуні), Село ІІІ, Косівського району і перейшла жити в м. Івано-Франківськ (с. Угорники). У 1999 році він знявся з реєстрації з господарства матері і теж виїхав з села. Як йому відомо, мама в 1997 році якісь документи на житловий будинок передала ОСОБА_4 , який сказав, що все зробить сам, мама нічого після того не підписувала, в нотаріуса не була і на кого було оформлене продане ОСОБА_4 господарство в с. Річка (Куток Глуні), Село ІІІ, Косівського району не знає (т. 1, а.с. 36).

Однак, посилання апелянта на те, що вказане господарство було куплено батьками її колишнього чоловіка в ОСОБА_6 не доведені. Із наданих доказів не вбачається, ні дати укладення такого договору купівлі-продажу, ні на кого як покупця було оформлене таке нерухоме майно. Більше того, у вказаних вище поясненнях ОСОБА_20 не заперечує, що ОСОБА_6 не було відомо на кого оформлене продане ОСОБА_4 господарство в с. Річка (Куток Глуні), Село ІІІ, Косівського району.

Згідно копії довідки Річківського старостинського округу від 2023 року, виписки з погосподарської книги, наданої Річківським старостинським округом, свідчень старости Річківського старостинського округу Косівської міської ради Кіщука О.В. житловий будинок та господарські будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , належали ОСОБА_12 , а після його смерті у 2013 році успадковані його сином ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Також згідно рішення Річківського старостинського округу від 29.12.1993, б/н, ОСОБА_12 було надано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку (можливі зміни загальної площі земельних ділянок).

Що стосується посилань апелянта на те, що згідно копії довідки Річківської сільської ради №106/02-06 від 2014 року ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживав з 1955 року по день смерті в буд. АДРЕСА_3 , і у цьому житловому будинку з 1958 року постійно проживав спадкоємець ОСОБА_15 (син), то така не заперечує і не спростовує належність йому спірного господарства в с. Річка, участок Село ІІІ, Косівського району Івано-Франківської області.

Натомість, жодних доказів належності вказаного господарства в с. Річка, участок Село ІІІ, Косівського району батькам її колишнього чоловіка чи чоловіку позивачем не надано.

Твердження ОСОБА_1 , що документи, які надав відповідач для оформлення права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_12 , і на яке мав право ОСОБА_15 , не є належними, спростовуються матеріалами справи і є голослівними.

Щодо посилань апелянта на те, що за час проживання в розбудову спірного будинку вона особисто і її колишній чоловік з 2009 року вкладали немалі кошти та свою працю, то такі нічим не підтверджено, і вони не свідчать про належність їм права власності на таке нерухоме майно. Як і сам факт реєстрації і проживання в такому будинку не свідчить про майнові права чи право на спадкування. Крім того, позивачка після розлучення з чоловіком в 2021 році виїхала із вказаного будинку, і там не проживала.

Відповідно, безпідставними є твердження апелянта, що судове рішення позбавило її малолітніх дітей права на постійну реєстрацію та проживання в житловому будинку, в якому вони народилися, проживали та були зареєстровані, оскільки не доведено наявності прав на вказане майно.

Також безпідставні посилання в позові на норми щодо витребування майна з чужого незаконного володіння. За обставинами цієї справи не встановлено факту, що позивач була законним власником спірного майна, і воно вибуло з її володіння поза її волею.

Враховуючи усе вищезазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є вірними, і апелянтом не спростовані.

Порушення норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування судового рішення, судом не встановлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 20 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.