ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2002/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2134/25 Категорія: на ухвалу Деревенський І. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Карпенко О.В., Василенко Л.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Попової Інни Павлівни на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2025 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Попова Інна Павлівна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2025 року зупинено провадження у справі №697/2134/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Попова Інна Павлівна до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, до закінчення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що Великою Палатою Верховного Суду переглядається справа у подібних правовідносинах, що стосується військовослужбовців. Таке зупинення забезпечить ухвалення рішення з дотриманням принципу правової визначеності.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокат Попова І.П. подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, просить її скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що єдиною підставою для зупинення провадження у справі в клопотанні зазначено те, що відповідач перебуває на військовій службі та ВП ВС прийнято справу до провадження з метою формування єдиної правозастосовної практики щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України у справах, в яких сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань (справа №754/947/22).

Вказує, що відповідно до ухвали ВП ВС від 16.07.2025 року у справі №754/947/22, тобто в тій справі, у зв`язку з розглядом якої зупинене провадження в даній справі, предметом спору є встановлення порядку користування жилим приміщенням, тобто спір стосується порядку користування нерухомим майном, який виник між його співвласниками. Зазначене свідчить про відсутність критерію подібності правовідносин, як підстави для зупинення провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Сіренко О.В. вказує, що пункт 2 частини 1 статті 251 ЦПК України є імперативною нормою, а на даний час ВП ВС переглядає справу у подібних правовідносинах, що підтверджується ухвалою ВП ВС від 16.07.2025 року у справі №754/947/22.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки за формою № 5 від 10.09.2025 року № 685 старший солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 0.05.2022 року по теперішній час.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднанню палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Визначаючи наявність передбачених статтею 252 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 10 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли у інших справах, які переглядаються у касаційному порядку вирішуються питання у подібних правовідносинах та від результату їх розгляду залежить можливість розгляду справи, що розглядається в суді першої інстанції.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування схожої (ідентичної) справи на розгляді у суді касаційної інстанції та припущення про те, що рішення у ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме об`єктивна неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та продовжений до цього часу.

Так, в ухвалі від 16.07.2025 року (справа №754/947/22) Велика Палата Верховного Суду навела мотиви колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 04 червня 2025 року, яка передала справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а саме, що «…з оголошенням воєнного стану на всій території України ЗСУ починає функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу.

Відповідно, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

Військовослужбовець може перебувати у військовій частині ЗСУ, яка незадіяна до ведення воєнних (бойових) дій, але це не виключає його оперативного відрядження до іншої військової частини, яка задіяна у відповідних діях. На переконання колегії суддів, у цьому й полягає одна зі складових функціонування ЗСУ в умовах особливого періоду. Це саме стосується, наприклад, військовослужбовців, які відряджені до військових адміністрацій.

Тому, з урахуванням процесуальних прав військовослужбовця, у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України мова йде саме про переведення ЗСУ на воєнний стан. Ця норма процесуального права не містить виключень щодо ситуацій, коли здійснення конкретних завдань військовослужбовцем, який перебуває на військовій службі у військовій частині ЗСУ під час воєнного стану, об`єктивно не перешкоджають йому приймати участь у судових засіданнях. У цьому випадку, до внесення змін у процесуальне законодавство, використання військовослужбовцем свого права, залежить від його власної совісті. Це не позбавляє суд права оцінювати ці дії з точки зору добросовісності учасника процесу…».

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне прийняти справу до провадження Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України у справах, в яких сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перебуває у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки сам факт перебування на службі у військовій частині під час дії воєнного стану є доказом того, що військовослужбовець живе і керується вимогами Статуту, виконанням поставлених актуальних завдань, не розпоряджається своїм часом.

Крім того, слід зауважити, що до матеріалів справи стороною відповідача долучено довідку за формою №5, яка відповідно до постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20 та від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23 вважається неналежним та недостатнім доказом підтвердження обставин необхідних для зупинення провадження на підставі пункту 2 частині статті 251 ЦПК України. У той же час, ВП ВС повинна сформувати правову позицію щодо підтвердження або спростування висновків у частині, зокрема, доказів. які є достатніми та належними для застосування норм пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України.

Оскільки питання щодо зупинення провадження у справі стосується процесуальних норм, а не матеріальних, які регулюють підстави та предмет заявленого позову, тому наведені позивачем у апеляційній скарзі доводи щодо неподібності правовідносин, колегія суддів відхиляє та враховує необхідність правильного застосування норм процесуального права при розгляді даної справи.

Враховуючи те, що висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ЦПК України).

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстави для скасування ухвали відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Попової Інни Павлівни залишити без задоволення.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 17 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді