ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м.Суми

Справа №588/1877/24

Номер провадження 22-ц/816/1285/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ»

на ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 07 лютого 2025 року про забезпечення позову у складі судді Огієнко О.О., постановлену у м. Тростянець,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача 1373400,27 грн у рахунок повернення боргу.

06 лютого 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 07 лютого 2025 року було задоволено.

Накладено арешт на:

1) грошові кошти, що належать ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ», які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах;

2) майно, яке належить ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ»:

- земельну ділянку площею 1,8646 га із кадастровим номером :00:005:0108, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240;

- земельну ділянку площею 0,5705 га із кадастровим номером :00:005:0109, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240;

- виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, нежитлова будівля загальною площею 1199,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240;

- нежитлові будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування :06:005:0010, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 102;

- навантажувач фронтальний, реєстраційний номер 33252ВМ марки JСВ426Z, двигун № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 5900 см. куб. у межах суми позову 1373400,27 грн.

Заборонено ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на відчуження та розпорядження належним йому майном у межах суми позову 1373400,27 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ», посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просить зазначену ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Вказує, що вжиті судом заходи у вигляді накладення арешту на значну кількість майна є непропорційними та необґрунтованими меті забезпечення позову, що свідчить про невідповідність оскаржуваної ухвали вимогам ст. 263 ЦПК України, які встановлюються для рішення суду щодо його законності та обґрунтованості.

Суд не врахував розумність вимог заявника, збалансованість інтересів сторін та відсутність обставин, які б свідчили про ймовірність ускладнення виконання рішення суду або його невиконання. Вважає, що за наявності реальних ризиків та підстав, достатнім заходом забезпечення було б накладення арешту лише на один об`єкт - нежитлові будівлі та споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Кузнецова А.А., не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, як законну та обґрунтовану.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ТОВ «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» повідомлений про час і місце розгляду справи, але його представник в судове засідання не з`явився. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даної сторони, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, його позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Кузнєцової А.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвал суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суду першої інстанції виходив з наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі та, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до преамбули Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

До видів забезпечення позову законом віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України), а також заборону вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Під арештом майна або грошових коштів слід розуміти заборону розпорядження цим майном (коштами), а в певних випадках - і користування ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана з необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Зі змісту позовних вимог убачається, що предметом спору між сторонами є стягнення грошових коштів у розмірі 1373400,27 грн.

Враховуючи предмет та підстави позову, розмір позовних вимог, суд вважав, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам.

Колегія суддів погоджується, що стороною позивача доведено існування загрози ефективному захисту та поновлення його порушених прав у разі задоволення позову, без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову й подальші ймовірні дії відповідача із здійснення платежів унеможливлять виконання рішення суду.

Виконання у майбутньому судового рішення у цій справі та стягнення з відповідача грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у відповідача присудженої до стягнення суми заборгованості.

Арешт коштів, який накладається для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, має на меті забезпечити можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову та задоволення майнових вимог позивача за рахунок коштів відповідача шляхом стягнення таких коштів, а у випадку їх недостатності на рахунках шляхом реалізації майна відповідача.

Накладення судом першої інстанції арешту на кошти та майно у межах ціни позову в порядку забезпечення позову у цьому спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що вжиті судом заходи у вигляді накладення арешту на значну кількість майна є непропорційними та необґрунтованими. Арешт накладено лише у межах суми позову, тому відповідач не позбавлений можливості надати державному виконавцю докази вартості майна і державним виконавцем буде накладено арешт лише на грошові кошти та майно в межах суми 1373400,27 грн.

Вжитий судом захід забезпечення позову щодо заборони відчуження та розпорядження майном є тимчасовим заходом і не перешкоджає власнику передати майно в оренду.

Накладення арешту на кошти не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештовані кошти фактично перебувають у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ними.

Виходячи з обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховуючи, що вид забезпечення позову, про який просив позивач та який був застосований судом, відповідає заявленим позовним вимогам, суд дійшов вірного висновку, що подану заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції були додержані норми процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367- 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ШЛЯХБУД ТРОСТЯНЕЦЬ» залишити без задоволення.

Ухвалу Тростянецького районного суду Сумської області від 07 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов