Справа № 180/1176/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Янжули О.С.

при секретарі - Котовій Н.С.

за участю позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець в порядку загального позовного провадження, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 180/1176/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з 03.07.2012 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З березня 2019 року шлюбні відносини між ними фактично припинилися, з вказаного часу відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, участі у вихованні дітей не приймає, з дітьми не спілкується, тобто свої батьківські обов`язки не виконує.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року шлюб між ними розірвано.

Судовим наказом Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.05.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

01 липня 2020 року вона звернулася до Марганецького ВДВС для примусового стягнення аліментів призначених за судовим наказом Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_2 станом на 09 червня 2025 року наявна заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір якої за період з травня 2020 року по травень 2025 року складає 137 820,83 грн.

З лютого 2019 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , з яким 20 жовтня 2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб, актовий запис №590.

Діти вважають батьком саме її чоловіка, він для них є авторитетом та взірцем для наслідування. Між дітьми та чоловіком склалися близькі довірчі відносини, які характерні для батька та дитини. Нещодавно в них народилася спільна дитина, таким чином наразі вони з чоловіком спільно виховують трьох дітей. Чоловік має намір усиновити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а діти бажають носити прізвище чоловіка.

У зв`язку з цим просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила задовольнити вимоги та позбавити батьківських прав відповідача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. При ухваленні рішення просить врахувати інтереси дітей в межах чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Судом встановлено, що сторони по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 03 липня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2020 року було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11.08.2020 року.

За час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого 27 липня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 273, батьками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є: батьком - ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого 17 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 363, батьками - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є : батьком - ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю.

Судовим наказом Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 травня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 04.05.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач посилається на те, що батько дітей ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , їх вихованням не займається, матеріально дітей не забезпечує, про дітей не піклується, участі в житті дітей не приймає, аліменти на їх утримання не сплачує, має заборгованість зі сплати аліментів.

Позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 в м. Дніпро, а 20 жовтня 2023 року зареєструвала з ним шлюб. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 590.

Після реєстрації шлюбу позивач змінила своє прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .

Діти позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають разом зі своєю матір`ю та вітчимом - ОСОБА_5 у АДРЕСА_1 , взяті на облік як внутрішньо перемішені особи за адресою їх фактичного місця проживання. Зареєстрованим місцем проживання матері та самих дітей є АДРЕСА_2 . Як зазначає позивач, що вона з її чоловіком дбають про її дітей, займаються їх вихованням, навчанням, лікуванням, забезпечують всім необхідним для їх життя та розвитку. Діти перебувають на повному їх утриманні. ОСОБА_5 вважають своїм батьком. Між ним та дітьми склалися довірчі відносини, які характерні для батька та дітей. Останній має намір усиновити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Всі питання щодо виховання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вирішуються саме позивачкою, як матір`ю дітей та їх вітчимом - ОСОБА_5 , без участі та підтримки відповідача. Дана обставина підтверджується актом обстеження умов проживання дітей в сім`ї ОСОБА_1 від 16.01.2025 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народилася спільна дитина - син: ОСОБА_12 . Наразі вони виховують трьох дітей.

В матеріалах справи наявна характеристика на ученицю 7-д класу Дніпровської гімназії №147 ОСОБА_3 , відповідно до якої дівчинка навчається в даній школі з другого класу. За період навчання виявила знання середнього рівня компетентності. На уроках активна, домашні завдання виконує, Систематично відвідує уроки, заняття без поважних причин не пропускає. Вона чемна, спокійна, врівноважена. З дорослими ввічлива. Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_2 жодного разу не відвідував батьківські збори, не цікавився навчанням дитини, не підтримував зв`язок з класним керівником.

Згідно характеристики учня 6-А класу Дніпровської гімназії №147 ОСОБА_4, останній за період навчання характеризується посередньо. Мешкає з мамою, вітчимом та сестрою. ОСОБА_5 (вітчим) та ОСОБА_1 (мати) приділяють увагу вихованню сина. Підтримують зв`язок з класним керівником, завжди відвідують батьківські збори.

До матеріалів справи долучено копію заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 від 09 січня 2024 року, посвідчена приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловою Н.Ф., реєстровий номер 11, за змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до його дітей: доньки - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Марганець Дніпропетровської області (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 27.07.2012 року) та сина - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , місто Марганець, Дніпропетровська область (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 17.10.2013 року) та дає свою згоду на усиновлення його дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 громадянином України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

10 жовтня 2025 року Лівобережною адміністрацією Дніпровської міської ради надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері чи батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі №643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні їхніх дітей і умисне ухилення від їх виконання.

Місто Марганець Дніпропетровської області було віднесено до зони можливих активних бойових дій на теперішній час до зони активних бойових дій. Позивач з дітьми виїхала з міста на проживання у місто Дніпро, відповідач залишився проживати у м. Марганець. Сама позивач та її малолітні діти взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи за адресою їх фактичного місця проживання АДРЕСА_1 , зареєстрованим місцем їх проживання залишається: АДРЕСА_2 .

З пояснень позивача вбачається їхнє узгоджене рішення щодо проживання дітей з матір`ю за межами міста Марганець у зв`язку з бойовими діями.

В свою чергу, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися зі своїми дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд не враховує висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 10.10.2025 року, оскільки він не містить жодного обґрунтування, крім довідки з школи, висновків комісії щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав. На засідання ОСОБА_2 не викликався та присутнім не був. Висновок органу опіки носить для суду не обов`язковий, а рекомендаційний характер.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Суд враховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з батьком сімейних відносин не буде відповідати інтересам дітей.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням з дітьми, невиконанням ним своїх обов`язків, вчиняв будь-яке насильство стосовно них чи за їх присутності.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків судом не встановлено.

Також судом не встановлено, а позивачем не доведено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися зі своїми дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дітей.

Позивач у судовому засіданні не змогла пояснити мету позбавлення батьківських прав батька та які інтереси дітей будуть цим захищені.

Бажання її нового чоловіка усиновити дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та посилання на те, що малолітні діти бажають носити прізвище її нового чоловіка не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Посилання на те, що відповідач не відвідує батьківські збори, що зазначено у характеристиках на дітей, не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав, судом враховується те, що через воєнні дії батьки дітей вимушені проживати у різних містах, що підтверджується довідками ВПО.

Посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від утримання своїх дітей, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються розрахунком заборгованості зі сплати по аліментів станом на 09.06.2025 року, згідно якого відповідачем перераховувалися кошти на рахунок позивачки у загальній сумі 30 431,44 гривень.

Інших доказів на підтвердження ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять.

Щодо визнання відповідачем позовних вимог, суд виходить з наступного:

Згідно з ч.1 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову (Постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19 (провадження №61-2251св22)).

Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22 (провадження № 61-10115св23) зазначив, що в розумінні приписів ст.206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. З огляду на викладені норми права заяви відповідача від 09 січня 2024 року та 12 серпня 2025 року, в яких він відмовлялася від батьківських прав на дітей та визнавав позов про позбавлення його батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, оскільки відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства та не відповідає інтересам дітей. Отже, суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки у цій категорії справ визнання позову суперечить закону, а саме ч.3 ст. 155 СК України, та порушує інтереси дітей. Верховний Суд наголосив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Отже, встановивши, що підстави для задоволення позову відсутні, суд не бере до уваги факт визнання позову відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Суд враховує, що позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, позивач не довів підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, які є вичерпними, тому в задоволенні позову слід відмовити за необгрунтованістю.

Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,81,141,258,259,263-265,352,354-355 ЦПК України, ст.ст.164,165, 166 СК України, суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Витрати по справі залишити за позивачем - ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, адреса: вул. 20-річчя Перемоги, 51, м. Дніпро.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2025 року.

Суддя: О. С. Янжула