Дата документу 28.11.2025 Справа № 331/19/25
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/19/25 Пр. № 22-ц/807/1010/25Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Полякова О.З.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2025 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с.1-7), в якому просив суд стягнути: - в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 13.06.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 97177,84 грн., заборгованість з урахуванням індексу інфляції за період з 13.06.2019 року по 23.02.2022 року у розмірі 20629,33 грн.; - стягнути з ОСОБА_1 штраф за несвоєчасне страхування предмету застави за період з 12.03.2017 по 29.02.2020 у розмірі 39871,50 грн.: - стягнути з відповідачів судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Жукову О.Є. (а.с.66). Ухвалою суду першої інстанції (а.с.77) відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2025 року (а.с.154-161) позовну заяву Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Банку () заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 13.06.2019 року по 23.02.2022 року (включно) 9711,84 грн., заборгованість з урахуванням індексу інфляції за період з 13.06.2019 року по 23.02.2022 року (включно) - 20629,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 523,40 грн. з кожного.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с.167-179) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 штрафу за несвоєчасне страхування предмету застави за період з 12.03.2017 року по 29.02.2020 року у сумі 39871,50 грн. та ухвалити нове рішення, яким задовольнити апеляційну скаргу Банку та стягнути з ОСОБА_1 штраф за несвоєчасне страхування предмету застави за період з 12.03.2017 року по 29.02.2020 року у сумі 39871,50 грн., стягнути з відповідачів судовий збір.

В автоматизованому порядку 14.04.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Полякова О.З. (а.с.205). Ухвалою апеляційного суду від 14.04.2025 року (а.с.206) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 18.04.2025 року (а.с.209). 21.04.2025 року суддя-член колегії Поляков О.З. перебував у нетривалій відпустці, які не давала підстав для його заміни в автоматизованому порядку іншим суддею (довідка - а.с.210). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22.04.2025 року (а.с.211), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с.212). Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3028,00 грн. * 30 = 90840,00 грн., у цій справі ціна позову 70212,67 грн. а.с. 1), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України також витребував (а.с. 212) на підтвердження (спростування) інформації відносно громадян України: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України перетинали (не перетинали) державний кордон, починаючи з 24 лютого 2022 року; 2) у Міністерства соціальної політики України - про взяття (не взяття) на облік в ЄІБД ВПО, якщо підтверджується взяття на облік цих осіб в ЄІБД ВПО, то повідомити апеляційний суд про нове фактичне місце проживання/перебування останніх.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали апеляційного суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Міністерством соціальної політики України надано відповідні відповіді (а.с.218-219, 222-226), за змістом яких: - відповідачів в Базі даних Державної прикордонної служби з 24.02.2022 року по 01.05.2025 року не виявлено; - згідно з відомостями, внесеними до Єдиної інформаційної баз даних про внутрішньо переміщених осіб станом на 19.05.2025 року: - інформація щодо ОСОБА_2 відсутня; - ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає з 27.11.2027 року за адресою: АДРЕСА_3 .

У зв`язку із цим, апеляційний суд повідомляв про розгляд цієї справи апеляційним судом обох відповідачів - через Офіційний веб - сайт Судової влади України (а.с. 215-216) та додатково відповідача ОСОБА_1 за вищезазначеним фактичним місцем ВПО останнього (а.с.227-230).

Відповідачі не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, у період з 07.07.2025 року по 14.08.2025 року включно суддя-доповідач перебувала у щорічній відпустці (довідка а.с.231), також має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів Запорізького апеляційного суду (10) взагалі.

В автоматизованому порядку 24.11.2025 року суддею Онищенко Е.А. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку з тривалою хворобою останньої (а.с. 232-233). Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що за заявою відповідачів вищезазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось та в апеляційному порядку, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, не оскаржувалось.

Банк, як позивач, оскаржує заочне рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 штрафу за несвоєчасне страхування предмету застави за період з 12.03.2017 року по 29.02.2020 року у сумі 39871,50 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку, як позивача, і лише в оскаржуваній частині щодо відмови у стягненні з ОСОБА_1 штрафу за несвоєчасне страхування предмету застави за період з 12.03.2017 року по 29.02.2020 року у сумі 39871,50 грн.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо не оскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку в оскаржуваній частині, керувався ст.ст. 611, 629, 1049,1050 ЦК України, ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265, 279 ЦПК України та виходив із такого.

Відповідно п. 4.2 договору застави № 2203/61 від 14.06.2013 р. (копія а.с. 44-48) за кожний випадок невиконання чи неналежне виконання п. 3.3.4 даного договору Заставодавець сплачує на користь Заставодержателя штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2019 року у справі 310/1664/19 (копія а.с.51-53) встановлено, що ОСОБА_1 станом на 04 лютого 2019 року мав таку заборгованість: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2014 р. по 30.04.2015 р. - 14662,00 грн. та заборгованість за кредитом - 105176,44 грн. Згідно наданих розрахунків загальна заборгованість станом на 04 лютого 2019 року, складає 119838,44 грн.

Звертаючись до відповідача ОСОБА_1 з вимогою про стягнення штрафу, Банк зазначив, що станом на 18.10.2024 року за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави ОСОБА_1 (кредитний договір №302/06/2013/0318 від 14.06.2013р.- копія а.с. 37-43) зобов`язаний сплатити Банку, як заставодержателю, штраф у розмірі: 139900,00х(1,5+0,75х36)% = 39871,50 грн.

У той же час, судом першої інстанції було встановлено, що станом на дату закінчення строку кредитного договору 13.06.2018 року, зазначений штраф ОСОБА_1 . Банком не було нараховано, що підтверджено довідкою Банку про нарахований штраф від 18.10.2024 року (а.с.36) та рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 червня 2019 року у справі 310/1664/19.

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що штрафні санкції відповідно до п. 4.2 договору застави № 2203/61 від 14.06.2013 р. стягненню з ОСОБА_1 у цій справі не підлягають. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 26 травня 2022 року у справі № 205/6431/16-ц.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, вважає його правильним, а заочне рішення суду першої інстанції в частині таким, що ухвалено із додержанням вимог закону є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Заочне рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що дублюють доводи його позову у суді першої інстанції в оскаржуваній частині, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині рішення, а лише відображають позицію Банку, яку він та його представник вважають єдино вірною та правильною.

Встановлено, що суд першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині правильно виходив із того, що з припиненням 13.06.2018 року зобов`язання (кредитного договору №302/06/2013/0318 від 14.06.2013р. - копія а.с. 37-43) припинилось і забезпечення цього зобов`язання (договір застави № 2303/61 від 14.06.2013 року копія а.с. 44-48).

Відсутність розгорнутого детального обґрунтування суду першої інстанції в оскаржуваній частині його рішення в частині відмови Банку у задоволенні позовних вимог останнього не може бути підставою скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі в оскаржуваній частині апеляційним судом за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги Банку.

Не має права Банк станом на 18.10.2024 року (вх. номер позову Банку вперше у цій справі суду першої інстанції від 25.12.2024 року (а.с.1) нараховувати відповідачу позичальнику ОСОБА_1 штраф, який раніше був передбачений саме вищезазначеним договором застави (п. 4.2 а.с. 45 зворот) у розмірі 39871,30 грн. (розрахунок у позові Банку - а.с. 5) за період дії останнього з 12.03.2017 року по 29.02.2020 року (довідка Банку - а.с. 36) за нечинним договором застави, який вже припинився разом і припиненням вищезазначеного кредитного договору в силу вимог ст. 593 ч. 1 п. 1 ЦК України «Припинення права застави» право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою) ще у 2018 році та вищезазначене рішення суду в іншій справі вже було виконано у жовтні 2024 року (зміст рішення першої інстанції від 17.03.2025 року у цій справі в частині, яка в апеляційному порядку не оскаржується та не переглядається, а.с. 155 ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи в оскаржуваній частині. Суд першої інстанції розглянув дану справу в оскаржуваній частині з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування Банку, як позивача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Банк та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в оскаржуваній частині.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги Банку, як позивача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, та зокрема в оскаржуваній частині у цій справі відсутні та зокрема Банком апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуваній частині, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи в оскаржуваній частині по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено в оскаржуваній частині питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Також, в силу вимог ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 березня 2025 року в оскаржуваній частині у цій справі залишити без змін.

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного оскарження, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова апеляційним судом складена 28.11.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Поляков О.З.