Справа № 141/79/24
Провадження № 2/740/2060/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

У лютому 2024 року позивач звернувся до Оратівського районного суду Вінницької області з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики № 74881775 від 12 лютого 2022 року в розмірі 19 320,54 грн та договором № 2934467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13 лютого 2022 року в розмірі 71 038,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі ТОВ «ФК «1БАНК») та ОСОБА_1 укладено договір позики № 74881775, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на мобільний номер відповідачки. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки у розмірі 19 320,54 грн, з яких: 12 447,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 6873,54 грн заборгованість за процентами.

Крім того, 13 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 укладено договір № 2934467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на мобільний номер відповідачки. 11.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки у розмірі 71 038,86 грн, з яких: 14 200,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 56 838,86 грн заборгованість за процентами.

Усупереч умовам кредитних договорів, не зважаючи на повідомлення, відповідачка не виконала своїх зобов`язань, та після відступлення позивачу права вимоги не здійснила жодних платежів для погашення боргу.

Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2024 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 червня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15 липня 2024 року 16-00 год.

У подальшому підготовче засідання відкладено на 09 серпня 2024 року 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 серпня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду на 20 вересня 2024 року 10-00 год.

У подальшому судове засідання відкладено на 05 листопада 2024 року 11-00 год.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2024 року задоволено позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість у загальному розмірі 90 359,40 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року вищевказане заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02 вересня 2025 року 15-00 год.

У подальшому підготовче засідання відкладено на 25 вересня 2025 року 09-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 листопада 2025 року 11-00 год.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки адвокат Божнюк Д. Ю. просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено наявність у відповідачки волевиявлення на укладення кредитних договорів та переходу до нього права вимоги до відповідачки за цими договорами. Так, відповідачка заперечує факт укладення договору позики № 74881775 від 12.02.2022. Указані в ньому контакті дані, зокрема, номер мобільного телефону, а також електронна адреса відповідачці не відомі. Крім того, договір позики № 74881775 укладено 12.02.2022, при цьому договір факторингу № 14/06/2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ФК «1БАНК», на який посилається позивач як на підставу переходу до нього права вимоги до відповідачки, укладено 14.06.2021. Тобто на момент укладення вищевказаного договору факторингу від 14.06.2021, згідно з яким позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки, боргові зобов`язання у ОСОБА_1 за договором позики № 74881775 не існували, а відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за цим зобов`язанням, яке він міг передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості за договором № 2934467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.02.2022 у розмірі 71 038,86 грн, з яких: 14 200,00 грн за основною сумою боргу, 56 838,86 грн за процентами. Так, нарахована позивачем сума за процентами за користування кредитом у розмірі 56 838,86 грн у чотири рази перевищує розмір тіла кредиту, не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів, порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідачка як споживач, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідачки та джерелом невиправданих додаткових прибутків позивача. На підтвердження наявності у позивача права вимоги до відповідачки за вищевказаним договором № 2934467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 13.02.2022 до позовної заяви додано договір факторингу № 11082023 від 11.08.2023. Однак позивачем не надано реєстру боржників, право вимоги до яких передаються позивачу за вказаним договором факторингу. Витяг з реєстру, який міститься в матеріалах справи, не підписаний сторонами договорами факторингу № 11082023 та не завірений їхніми печатками, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом. Оскільки в матеріалах справи не містяться належних та допустимих доказів передачі права вимоги від первісних кредиторів до позивача за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту та договором позики, то відсутні підстави для задоволення позову.

У письмових поясненнях представник позивача Макарова Л. В. просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначила, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт укладення відповідачкою кредитних договорів. При укладенні договорів ОСОБА_1 не висловлювала будь-яких заперечень, її волевиявлення на укладення договорів було вільним та відповідально внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків. Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до фінансових установ, від яких отримала всю передбачену законодавством інформацію перед укладенням договорів. На думку представника позивача, додані до позовної заяви докази щодо переходу до позивача права вимоги до відповідачки є належними та допустимими. Оскільки реєстри боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, то було надано витяги з реєстрів, які містять лише інформацію щодо ОСОБА_1

29.09.2025 до суду надійшла заява представника відповідачки адвоката Божнюк Д. Ю. про стягнення з позивача понесених відповідачкою судових витрат у розмірі 2616,50 грн, з яких: 2000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу; 616,50 грн витрати на сплату судового збору за подання до суду заяви про перегляд заочного рішення.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

У письмових поясненнях представник позивача Макарова Л. В. просила розглянути справу без її участі.

Представник відповідачки адвокат Божнюк Д. Ю. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, а також додаткові пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог та визнати додані до письмових пояснень: договір факторингу № 11082023 від 11.08.2023 та реєстр боржників (додаток № 1 до договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023) недопустимими доказами, оскільки викликають сумніви щодо достовірності інформації, яка в них міститься.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 12 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «1БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 74881775, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора K1DnEjSuhM (а. с. 30-32).

Відповідно до умов договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 12 447,00 грн строком на 30 днів (дата повернення позики 14.03.2022) шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно з п. 2.3 договору позики базова процентна ставка становить 1,99 % у день, знижена процентна ставка (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) 0,4975 % у день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) 2,70 % у день, пеня 2,70 % у день. За користування кредитом позичальник сплачує товариству 443,3 % річних. Ставки, визначені в цьому пункті, є незмінними протягом всього строку позики та можуть бути змінені виключно на підставі укладеної між позикодавцем та позичальником додаткової угоди до договору. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.

У п. 15 вказаного договору передбачено умови, які дозволяють змінити процентну ставку, а саме: у разі якщо позичальник не дотримується умов офіційних правил лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1БАНК» та/або правил постійно діючої акції під умовною назвою «Oh my freedom (перша позика 0,01 %)» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1БАНК», знижена процентна ставка припиняє свою дію та застосовується базова процентна ставка. У такому разі проценти, нараховані за зниженою процентною ставкою, підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою та сплачуються позичальником в повному обсязі за весь період строку позики.

14.06.2021 між ТОВ «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а ТОВ «1БАНК» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить ТОВ «1БАНК». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.

28 липня 2021 року між ТОВ «1БАНК» та ТОВ «ЄАПБ» укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 14/06/21, згідно з якою сторони домовилися викласти п. 1.3 договору факторингу № 14/06/2021 у такій редакції: «Клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію, передбачену чинним законодавством, про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства» (а. с. 35).

27 жовтня 2023 року між ТОВ «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено додаткову угоду № 12 до договору факторингу № 14/06/21, в якій, зокрема, зазначено: "Загальна сума прав вимоги, що відступається згідно з реєстром боржників № 11 від 27.10.2023, становить .... У якості ціни продажу згідно з реєстром боржників № 11 від 27.10.2023 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить 2,4 % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить …" (а. с. 36).

27 жовтня 2023 року між ТОВ «1БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено акт прийому-передачі реєстру боржників № 11 за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, згідно з умовами якого ТОВ «1БАНК» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр боржників № 11 від 27 жовтня 2023 року (а. с. 37).

До позовної заяви додано витяг з реєстру боржників № 11 до договору факторингу № 14/06/21 від 27 жовтня 2023 року, в якому зазначено про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "ЄАПБ" стосовно відповідачки за договором позики № 74881775 у розмірі 19 320,54 грн, з яких: 12 447,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 6873,54 грн заборгованість за процентами (а. с. 38).

Згідно з наданим ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунком станом на 31.01.2024 загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 74881775 становить 19 320,54 грн (а. с. 39).

13 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 2934467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписано останньою шляхом використання одноразового ідентифікатора електронного підпису Т942 (а. с. 7-15).

Відповідно до пп. 1.2 1.3 п. 1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 14 200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів.

Згідно з пп. 1.4. п. 1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % у день, знижена процентна ставка 0,60 % у день.

За змістом пп. 2.1 п. 2 договору, кредитор надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту, не пізніше трьох календарних днів з моменту укладення договору.

Кредитний договір, додаток № 1 до договору, паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Т942, в якому вона підтвердила отримання та ознайомлення з інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (а. с. 7-18).

11.08.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 11082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 19-21).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 11082023 від 11.08.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 71 038,86 грн, з яких: 14 200,00 грн заборгованість за сумою боргу; 56 838,86 грн заборгованість за процентами (а. с. 23).

Згідно з наданим ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунком станом на 31.01.2024 загальний залишок заборгованості за кредитним договором № 2934467 становить 71 038,86 грн, з яких: 14 200,00 грн заборгованість за сумою боргу; 56 838,86 грн заборгованість за процентами (а. с. 24).

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 02.09.2025 до суду надійшла виписка за картковим рахунком, відкритим в АТ «ПУМБ» на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається, що 12.02.2022 на її рахунок надійшли грошові кошти в розмірі 12 447,00 грн, та 13.02.2022 у розмірі 14 200,00 грн (а. с. 200).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних відомостей особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 № 231», передбачено, що до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Так, з матеріалів справи вбачається, що договір позики був укладений між ТОВ «1БАНК» та ОСОБА_1 12 лютого 2022 року, натомість договір факторингу № 14/06/21, за яким ТОВ «1БАНК» відступило право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», укладений 14 червня 2021 року. Тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та ОСОБА_2 , і в первісного кредитора не виникло права вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу від 14 червня 2021 року.

При цьому, як убачається зі змісту договору факторингу, його предметом є відступлення факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників (п. 1.1 договору).

Додатковими угодами, доданими до позовної заяви, лише вносилися відповідні зміни до пунктів основного договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, при цьому обсяг прав та обов`язків сторін за цим договором додатковими угодами не змінювався. Ці додаткові угоди не є новими договорами факторингу, і не свідчать жодним чином про перехід до ТОВ «ФК «ЄАПБ» від первісного кредитора ТОВ «1 БАНК» права вимоги до відповідачки за договором позики від 12 лютого 2022 року.

Ураховуючи вищевикладене, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги стосовно ОСОБА_1 за договором позики № 74881775 від 12 лютого 2022 року від первісного кредитора ТОВ «1БАНК до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

З огляду на вказане суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики № 74881775 від 12.02.2022 у розмірі 19 320,54 грн.

В іншій частині позовні вимоги доведені й обґрунтовані, не спростовані відповідачем.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 13.02.2022 між ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2934467.

Доводи представника відповідачки про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження волевиявлення відповідачки на укладення вищевказаного договору нічим не підтвердженні та спростовуються матеріалами справи, а саме випискою за карткою відповідачки, якою підтверджується факт надходження 13.02.2022 о 14-18 год. грошових коштів у розмірі 14 200,00 грн на її рахунок.

Відповідачкою та її представником викладені у відзиві обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема не надано платіжних документів, або їх копій, що могли б спростувати розрахунок боргу, наданий позивачем.

Указаний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2934467 є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Укладаючи договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2934467, відповідачка погодилася з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами.

Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для виникнення кредитних правовідносин та існування заборгованості у відповідачки перед позивачем за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2934467.

Установлено, що відповідачка не виконала належним чином узятих за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 2934467 зобов`язань щодо своєчасного погашення кредиту та процентів за користування кредитними коштами, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 71 038,86 грн, яка не спростована відповідачкою та її представником, і така заборгованість підлягає стягненню з неї на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору про відступлення права вимоги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе позов задовольнити частково в зазначеному вище розмірі.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами, слід зазначити таке.

Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Разом з тим п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (78,62 %) у розмірі у сумі 2380,60 грн.

У заяві про стягнення понесених судових витрат представник відповідачки просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн, а також судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 616,50 грн.

Так, на підтвердження понесення відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу до заяви додано ордер, виданий адвокатом Божнюк Д. Ю. на ім`я ОСОБА_1 , договір про надання правової допомоги № 03/25 від 11.06.2025, акт виконаних робіт (послуг) за договором про надання правової допомоги № 03/25 від 11.06.2025, рахунок від 22.09.2025, платіжну інструкцію від 28.09.2025 № 1.329080907.1 про сплату ОСОБА_1 на рахунок адвоката Божнюк Д. Ю. грошових коштів у розмірі 2000,00 грн.

Як убачається з матеріалів справи, відповідачка за подання заяви про перегляд заочного рішення сплатила судовий збір у розмірі 605,60 грн та 10,00 грн сервісного збору, що підтверджується квитанцією № 8300-4550-8877-5018 від 03.07.2025.

Оскільки ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 серпня 2025 року задоволено заяву відповідачки про перегляд заочного рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 листопада 2024 року та скасовано вищевказане судове рішення, то суд вважає, що з позивача на користь відповідачки слід стягнути витрати, які понесла відповідачка у зв`язку зі сплатою судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в розмірі 615,60 грн.

Також з урахуванням конкретних обставин справи, часткового задоволення позову суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн, що відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до ознайомлення з матеріалами позовної заяви, підготовки заяви про перегляд заочного рішення та заяви про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, а також підготовки відзиву у справі. При цьому суд також ураховує категорію справи та її значення для сторін, а також фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачем - фізична особа, з якого стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору, як і те, що учасники справи не брали участі у судових засіданнях, а подали відповідні заяви про розгляд справи за їхньої відсутності.

За таких обставин, з відповідачки на користь позивачка слід стягнути судові витрати в загальному розмірі 1615,60 грн.

Згідно із ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України в суму судових витрат зі сплати судового збору, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, в розмірі 2380,60 грн, слід зарахувати судові витрати, які понесла відповідачки у зв`язку з розглядом справи у розмірі 1615,60 грн, та остаточно стягнути з відповідачки на користь позивача різницю в розмірі 765,00 грн (2380,60 грн - 1615,60 грн).

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 82, 89, 141, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30; ) заборгованість у загальному розмірі 71 038 (сімдесят одна тисяча тридцять вісім) гривень 86 копійок.

У задоволенні позову в іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30; ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 765 (сімсот шістдесят п`ять) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко