Номер провадження: 22-ц/813/1010/25
Справа № 493/838/22
Головуючий у першій інстанції Ільніцька О. М.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №493/838/22 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року у складі судді Ільніцької О.М., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 06 липня 2022 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 05 січня 2020 року водій автомобіля «Ваз 11183», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_3 , 1959 року народження, який від отриманих травм помер. Позивач є дружиною загиблого ОСОБА_3 , якій загибеллю чоловіка завдано моральної шкоди та спричинено матеріальних витрат на лікування та поховання. Відповідальність водія, що спричинив ДТП, застрахована АТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу АО6777518.

За фактом настання дорожньо-транспортної пригоди було внесено 06 січня 2020 року відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009 за кваліфікацією статті 286 КК України, розпочато досудове розслідування.

Позивач ОСОБА_1 подала страховій компанії заяву про виплату страхового відшкодування, на що отримано рішення від 03 вересня 2021 року про зупинення врегулювання страхового випадку.

Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , є дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 .

Загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 56676,00 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати у 2020 році 4723,00 грн. Частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, складає 1/3 та становить 18892,00 грн. Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування в порядку пункту 27.3 Закону №1961-ІУ в сумі 18892,00 грн.

Максимальний розмір страхового відшкодування витрат на поховання становить 56676,00 грн. Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування в порядку пункту 27.4 Закону №1961-ІУ в сумі 14655,00 грн.

Витрати на лікування ОСОБА_3 у період з 05 січня 2020 року по 17 січня 2020 року включно склали 33763,09 грн., що підтверджено фіскальними чеками. Отже, позивач має право на отримання страхового відшкодування в порядку пункту 24.1 Закону №1961-ІУ в сумі 33763,09 грн.

Загальна сума страхового відшкодування складає 67310,09 грн.

Позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача АТ «Страхова група «ТАС» на свою користь 67310,09 грн., з яких:

18892,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

33763,09 грн. страхового відшкодування понесених витрат на лікування;

14655,00 грн. страхового відшкодування понесених витрат на поховання (а.с.1-8).

Ухвалою судді Балтського районного суду Одеської області від 07 липня 2022 року відкрито провадження у справі (а.с.47-48).

Ухвалою судді Балтського районного суду Одеської області від 07 липня 2022 року витребувано з Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві копії документів з кримінального провадження №0000009 (а.с.49).

Відповідач АТ «Страхова Група «ТАС» позов не визнав, зазначивши у відзиві, що згідно пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. За положеннями статті 36 Закону №1961-ІУ якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг визначеного пунктом 36.2 даної статті строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Позивач у порушення статей 33-1, 35 Закону №1961-ІУ не надала страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, не надала документального підтвердження того, що по справі спірного ДТП завершене провадження та прийняте рішення набрало законної сили. За обставинами даної справи кримінальне розслідування за фактом спірного ДТП ще триває та особу винну у скоєнні ДТП не встановлено. Відповідач відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІУ повідомив позивача про неможливість прийняття рішення по справі та про призупинення перебігу строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його до моменту отримання страховиком рішення у кримінальному провадженні, яке набрало законної сили. Також повідомлено, що при наданні рішення, яке вступило в законну силу, розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийнято відповідне рішення. Відповідач не відмовляв позивачу у виплаті страхового відшкодування, а лише призупинив строк здійснення виплати страхового відшкодування до отримання судового рішення, яке набрало законної сили. У спірних правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон №1961-ІУ є спеціальним нормативно-правовим актом, строки виплати страхових відшкодувань визначаються спеціальним законом, яким є Закон №1961-ІУ.

У відзиві також викладено порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, щодо шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого. Щодо витрат на лікування загиблого у ДТП ОСОБА_3 у розмірі 33763,09 грн., то Законом №1961-ІУ не передбачено право членів сім`ї на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого. Відповідач заперечив проти стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн., оскільки такі вимоги суперечать приписам частини 6 статті 81, частині 5 статті 135, частинам 2, 4 статті 137, частинам 3,8 статті 141 ЦПК України, частинам 2, 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; витрати на правову допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, тому відповідач просив суд вважати це клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с.71-73, 75).

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року провадження в справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000009 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України (а.с.92-93).

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_6 задоволено; ухвалу Балтського районного суду Одеської області від 29 червня 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.122-124).

07 серпня 2023 року до суду Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань (м. Миколаїв) надано матеріали (копії) кримінального провадження №0000009 від 01 січня 2020 року (а.с.126-154).

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року позов задоволено частково; стягнуто з АТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування шкоди в сумі 34963,90 грн., з яких 1416,90 грн. страхове відшкодування як грошова компенсація витрат на лікування, 14655,00 грн. страхове відшкодування як грошова компенсація витрат на поховання, 18892,00 грн. страхове відшкодування як грошова компенсація моральної шкоди; стягнуто з АТ «Страхова Група «ТАС» на користь держави судовий збір в сумі 629,15 грн. (а.с.155-165).

Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 16 лютого 2024 року заяву ОСОБА_1 в особі представника про стягнення судових витрат залишено без розгляду (а.с.173-175).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Страхова група «ТАС» на рішення суду.

В апеляційній скарзі АТ «Страхова група «ТАС» просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.184-186).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Кримінальне провадження за фактом спірного ДТП триває, винну у ДТП особу не встановлено. У виплаті страхового відшкодування не відмовлено, а лише зупинено строк здійснення виплати страхового відшкодування до отримання документу щодо встановлення винної особи, яке набрало законної сили, та документів на підтвердження витрат на лікування. Закон №1961-ІУ визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкоого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Крім того, Законом №1961-ІУ не передбачено право членів сім`ї на отримання страхового відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілого. Стягнення 1416,90 грн. страхового відшкодування як грошової компенсації за понесені витрати на лікування померлого ОСОБА_3 є таким, що суперечить нормам статей 1.3, 35.1, 35.2 Закону №1961-ІУ, частини 2 статті 608, частини 1 статті 515, пункту 3 частині 1219 ЦК України. Страхове відшкодування за шкоду, завдану здоров`ю потерпілого, якщо він помер, не відшкодовується.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано, надано письмові пояснення представником ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_1 , за змістом яких викладено заперечення проти доводів та вимог апеляційної скарги. З посиланням на судову практику зазначено, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування за завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Страховик порушив права та законні інтереси позивача на отримання страхового відшкодування у зв`язку зі смертю фізичної особи. Факт заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_3 було підтверджено відомостями, що містяться в таких документах як довідка №109815 про ДТП, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000009, довідка про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_3 від 14 січня 2020 року. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що висновків суду не спростовує (а.с.205-207).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду в частині розміру страхового відшкодування та судового збору з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 60 років. Смерть настала від тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 транспортного засобу автомобіля «Ваз» - 11183, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що мала місце 05 січня 2020 року близько 17:05 годин в м. Балта Одеської області.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом дорожньо-транспортної пригоди за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, внесено 05 січня 2020 року відомості про кримінальне провадження №0000009.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «Ваз» - 11183, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була зареєстрована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО6777518, діючого на 05 січня 2020 року, в акціонерному товаристві «Страхова Група «ТАС» (приватне).

Умови та порядок виплати страхового відшкодування станом на час ДТП були врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІУ, який втратив чинність 01 січня 2025 року на підставі Закону №3720-ІХ) відповідно до пункту 2.1 статті 2 даного Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прирівняними до них; якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно статті 6 Закону №1961-ІУ, чинного на час ДТП, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-ІУ, чинного на час ДТП, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІУ, чинного на час ДТП, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

16 липня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_7 подано засобами поштового зв`язку до АТ «Страхова Група «ТАС» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду; заяву про виплату страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, в сумі 33763,09 грн.; заяву про виплату страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з витратами на поховання потерпілого, в сумі 14655,00 грн.; заяву на відшкодування моральної шкоди в сумі 18892,00 грн.

20 липня 2021 року АТ «Страхова Група «ТАС» заведено справу №81355/21/2021.

21 липня 2021 року АТ «Страхова Група «ТАС» з посиланням на положення пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-ІУ на звернення ОСОБА_1 повідомлено про призупинення перебігу строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та виплати його до отримання страховиком рішення у кримінальній справі, яке набрало законної сили.

Отже, АТ «Страхова Група «ТАС» щодо здійснення страхової виплати за страховим випадком як страховик не приймала рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування та повідомила ОСОБА_1 про призупинення перебігу строку прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати до набрання законної сили рішенням у кримінальній справі, при цьому страховик послався на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ, який регулював правові відносини між страховиком та водієм забезпеченого транспортного засобу.

У кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 січня 2020 року за №0000009 за фактом дорожньо-транспортної пригоди за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, остаточне рішення не прийнято.

З позовом до суду про стягнення страхового відшкодування ОСОБА_1 звернулась 06 липня 2022 року, не маючи рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування та до набрання законної сили рішенням у кримінальній справі.

Чинна судова практика Верховного Суду виходить з того, що відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Верховний Суд у даній категорії справ щодо застосування норми права виходить з наступного.

Правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, урегульовано нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За положеннями статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано статтею 1187 ЦК України.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки, тобто особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким, серед іншого, визначено, що

обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону №1961-ІУ);

об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-ІУ);

страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону №1961-ІУ);

у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст.22 Закону).

Статтею 23 Закону №1961-ІУ врегульовано відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого. У пункті 23.1 даної статті визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) викладено висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

За частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19) зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування; особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача; страховик є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-ІУ порядку.

Оскільки наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, то відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Верховний Суд у чинній судовій практиці виходить з того, що висновки судів про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності судового рішення у кримінальному провадженні по фату ДТП є такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та зроблені з порушенням норм процесуального права (постанови Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21, від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20, від 05 жовтня 2022 року у справі №208/4598/21 тощо).

З огляду на викладене та чинну судову практику доводи апеляційної скарги про відмову в позові з підстав відсутності рішення, що набрало законної сили, у кримінальному провадженні, не приймаються.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, врегульовано статтею 27 Закону №1961-ІУ. Так, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) (п.27.3); здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника (п.27.4).

Стаття 27 Закону №1961-ІУ, яка регулює відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, не передбачає відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, врегульовано статтею 24 Закону №1961-ІУ. ОСОБА_1 є дружиною померлого потерпілого від ДТП ОСОБА_3 та, відповідно, звернулась до суду про відшкодування на підставі Закону №1961-ІУ шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування ОСОБА_1 як дружині померлого потерпілого шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, який помер, приймаються.

Розмір грошового відшкодування витрат на поховання заявлено в сумі 14655,00 грн., розмір грошового відшкодування моральної шкоди заявлено в сумі 18892,00 грн. Дані вимоги узгоджуються з положеннями статті 27 Закону №1961-ІУ, витрати на поховання підтверджені доказами, заявлений позивачем розмір грошового відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди не спростований відповідачем.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився з нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку в частині вимог про відшкодування ОСОБА_1 шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, а саме моральної шкоди та витрат на поховання, проте дійшов помилкового висновку в частині відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Зазначені обставини є підставою для зміни рішення суду в частині розміру стягнутого відшкодування, виключенням з такого витрат на лікування потерпілого.

Отже, з АТ «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню шкода, пов`язана із смертю потерпілого, в загальному розмірі 33547 грн. 00 коп.,

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в сумі 992,4 грн.; позовні вимоги задоволено частково; в порядку частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з АТ «Страхова Група «ТАС» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 494,61 грн. (33547,00 грн. х 100% : 67310,09 грн. = 49,84%; 992,4 грн. : 100% х 49,84% = 494,61 грн.).

Справа призначалась до розгляду на 12 червня 2025 року, 26 вересня 2025 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи повідомлені; підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 25 вересня 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.п.1,2 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» задовольнити частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, - змінити.

Позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_2 ) на відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, 33547 грн. 00 коп., що складається з відшкодування моральної шкоди в сумі 18892 грн. 00 коп., витрат на поховання в сумі 14655 грн. 00 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» () на користь держави судовий збір в сумі 494 грн. 61 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 18 листопада 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова