Справа № 454/686/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

за участю секретаря Баран О.Я.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить визнати особистою приватною власністю автомобіль марки «Ford» моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер КТЗ (VIN) НОМЕР_2 , тип ТЗ- загальний легковий універсал В; 2012 року випуску, чорного кольору.

Свої вимоги мотивує наступним.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2009р.

За час перебування у шлюбі він за власні кошти придбав вищевказаний автомобіль.

Даний автомобіль був придбаний за кошти отримані ним від продажу успадкованого після смерті батька, який помер 2016 року, житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1

20.03.2025р. відповідач ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги не визнає.

Свої заперечення обгрунтовує наступним.

За час перебування у шлюбі у сторін народилося троє дітей, які на даний час проживають разом з нею та перебувають на її утриманні.

Автомобіль марки «Ford» моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_1 був придбаний за її кошти та є спільним майном подружжя, оскільки вона була працевлаштована та отримувала постійний, стабільний дохід. Крам цього, періодично їздила за кордон на сезонні роботи.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач та його представник адвокат Бордюк М.Й. позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити. В обгрунтування навели обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не прибула.

Представник відповідача адвокат Чернявський Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. В обгрунтування навів обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показала, що вона є рідною сестрою позивача. В 2016 році помер їх з позивачем батько. Вона відмовилась від спадкового майна (житлового будинку) після його смерті в користь позивача. В 2020 році позивач продав житловий будинок з земельною ділянкою ОСОБА_4 за 15000 доларів США і купив автомобіль «Ford Focus» за 9000 доларів США, а решту грошей вклав в ремонт будинку в с.Волсвин Шептицького району. Їй відомо, що брат придбав квартиру в АДРЕСА_2 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що позивач є її двоюрідним братом. Їй відомо, що позивач отримав у спадок, після смерті батька житловий будинок, який в 2020 році продав та купив автомобіль.

Заслухавши учасників та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.09.2009 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб.

З дослідженого свідоцтва про право на спадщину встановлено, що ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 житловий будинок АДРЕСА_1

З дослідженого в судовому засіданні договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.07.2020р. посвідченого приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Сироїд Г.І. встановлено, що ОСОБА_1 продав ОСОБА_7 житловий будинок в земельну ділянку площею 0,2500га, які знаходяться в АДРЕСА_1 .

Також, з дослідженого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу встановлено, що 29.07.2020р. ОСОБА_1 зареєстрував автомобіль марки «Ford» моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер КТЗ (VIN) НОМЕР_2 , тип ТЗ- загальний легковий універсал В; 2012 року випуску, чорного кольору.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, Сімейним кодексом України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Крім цього, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Верховний Суд в постановах від 27.01.2020 у справі № 442/8047/16-ц та від 29.01.2021 року по справі № 161/14048/19 зробив правовий висновок, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 у справі № 712/3590/22.

Твердження позивача, про те, що спірний автомобіль марки «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , придбаний лише за кошти ОСОБА_1 не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується доказами наданими позивачем.

Зокрема, судом встановлено відповідачка ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі працювала на: ДП «Алдан Україна», ТзОВ «Євро-Комерс», Сокальській районній філії Львівського ОЦЗ, ФОП « ОСОБА_8 », що стверджується копією трудової книжки. Також, судом встановлено, що відповідачка їздила на сезонні роботи за кордон, що стверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 17.04.2025р. придбав квартиру АДРЕСА_3 на підстві договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я., що і визнається та не заперечується сторонами.

Тобто, позивач знав, чи повинен був знати, що придбане під час перебування у шлюбі майно буде спільною сумісною власністю. Однак, придбаваючи вказане майно не обумовив в договорі те, що майно є його особистою власністю, навпаки, право власності оформлено на нього, отримано згоду дружини на придбання майна у спільну сумісну власність.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що автомобіль марки «Ford» моделі «Focus», д.н.з. НОМЕР_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання її особистою приватною власністю позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. ст.ст.5, 10, 12,13,76,81,141,259,263,264, 265 ЦПК , суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Повний текст рішення складено 24.11.2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук