Справа № 348/1061/25
Провадження № 2/344/3997/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретаря Волощук Є.Ю.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 30.04.2025, через систему Електронний суд, звернулась до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю, тобто з нею, ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 28.04.2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них народилось четверо дітей. Шлюб між сторонами розірвано 23.06.2021 року на підставі рішення суду. Також на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Наразі діти проживають з позивачкою в м. Надвірній. Але, відповідач почав заперечувати щоб діти проживали з позивачкою та наполягає на тому щоб діти проживали разом з ним. Діти за місцем проживання відвідують навчальні заклади, різні гуртки, мають друзів. Позивач працює та має стабільний дохід, може забезпечувати дітям умови для життя. Проживання дітей з позивачкою, їх матір`ю, не позбавляє права відповідача, їх батька, спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків.

03 червня 2025 року справу передано за підсудністю до Івано-Франківського міського суду.

24 червня 2025 року справа надійшла до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області та цього ж дня шляхом автоматизованого розподілу судової справи між суддями її передано судді Бабій О.М.

13 жовтня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому представник зазначив, що між сторонами фактично відсутній предмет спору, оскільки відповідач не заперечує того факту, що діти проживають з позивачкою, а навпаки, відповідач завжди з цим погоджувався. відповідач ніколи не оспорював цього факту, тому просить закрити провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.10.2025 відмовлено у закритті провадження у справі та закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримала з підстав наведених у ньому, просив позов задоволити, оскільки вважає, що між сторонами існує спір і це підтверджує відповідач, оскільки не визнає позовні вимоги. Факт порушення прав позивачки підтверджує тим, що відповідач може завтра чи через тиждень змінити свою думку щодо місця проживання дітей, тоді знову буде спір, а тому позивачка хоче щоб місце проживання дітей було визначено рішенням суду.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки відповідач не заперечує того що діти проживали і проживають з позивачкою, жодних прав позивачки ним не порушено та суд не може розглядати справи на майбутнє, вважає, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей.

Представник служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, 22.09.2025 представник надав висновок та просив розгляд справи проводити без представника Служби.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2007 року, який рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області у справі №348/1103/21 від 23.06.2021 було розірвано (а.с.15-16).

Під час шлюбу у сторін народилось четверо дітей:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується їх копіями свідоцтв про народження (а.с.11-14).

Станом на день розгляду справи ОСОБА_8 виповнилось 16 років, ОСОБА_5 14 років, ОСОБА_9 10 років та ОСОБА_10 5 років.

Також, на підставі рішення Надвірнянського районного суду від 17 березня 2021 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей (а.с.17-22).

Також в рішення суду зазначено, що діти проживають разом з позивачкою, тобто з матір`ю - ОСОБА_11 в м. Надвірній.

Згідно витягів з Реєстру територіальної громади від 31.03.2025, позивачка разом з дітьми проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23-27).

Також довідками з начальних закладів підтверджується, що діти навчаються в Надвірянському ліцеї «Престиж» Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області (а.с.29-37).

Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 20.08.2025 року № 136 затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Надвірнянської міської ради про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 з матір`ю, тобто з ОСОБА_2 (а.с.134).

Як зазначено в самому висновку, то на засіданні комісії були присутні обоє батьків. Комісією встановлено, що після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю, їм забезпечені умови проживання, здійснюється належний догляд, діти мають стійкий емоційний зв`язок з матір`ю. Батько дітей - ОСОБА_12 не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю. Тому комісія вважає за доцільне визначити місце проживання дітей разом з матір`ю (а.с.135).

Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Так само в ст. 160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Дітям сторін, на час розгляду справи, ОСОБА_8 виповнилось 16 років, а ОСОБА_13 14 років.

Отже, згідно ч. 2 ст. 29 ЦК України та ч. 3 ст. 160 СК України, вони вправі вільно обирати собі місце проживання, тому, в задоволенні позову в цій частині, що стосується дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 слід відмовити.

Що стосується сина ОСОБА_16 , якому виповнилось 10 років, то він може проживати з одним із батьків за згодою між ним та батьками.

Що стосується сина ОСОБА_17 , якому виповнилось 5 років, то його місцем проживання є місце проживання одного з батьків, з яким він проживає.

Судом встановлено, та сторонами визнається і не заперечується, що всі діти проживають з позивачкою в місті Надвірній.

Відповідач на засіданні комісії та в судовому засіданні його представник не заперечили щоб діти і надалі там проживали.

Також у висновку комісії зазначено, що матері рекомендовано завчасно повідомляти батька про заплановані виїзди дітей за межі населеного пункту постійного проживання, якщо тривалість такого виїзду перевищує три календарні дні.

Як за підставу позову позивачка та її представник зазначають, що відповідач почав заперечувати щоб діти проживали з позивачкою та наполягає на тому щоб діти проживали разом з ним. Також позивачка хоче на майбутнє це було закріплено в рішенні суду.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, основним є наявність спору між батьками. П

Позивачка наполягає що спір є, хоча діти проживають з нею з моменту розірвання шлюбу та відповідач жодних перешкод для цього не чинить.

Відповідач позовні вимоги заперечує, але в той же час не заперечує щодо проживання дітей з позивачкою.

Тому судом відмовлено у закритті провадження у справі та продовжено розгляд справи по суті.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В ст. 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В ст. 12 ЦПК України закріплено принцип змагальності, відповідно до якого цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачка не надала суду жодних доказів того, що відповідач чинить їй перешкоди чи намагається змінити місце проживання дітей. Єдине на що посилався представник позивача це те, що відповідач не визнає позовні вимоги та просить в задоволенні позову відмовити, але відповідач таким чином використовує свої права як сторони спору та не може діяти так, як цього хоче позивач чи її представник.

Отже, позивачкою не надано суду доказів того, що її права порушено відповідачем, тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 29 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 83, 89, 259, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 18 листопада 2025 року.