Справа № 346/1393/25
Провадження № 22-ц/4808/1578/25
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Володимира Михайловича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року під головуванням судді Махно Н.В. в м. Коломия,

в с т а н о в и в:

В березні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Атаманюк В.М. звернувся до суду з позовом до АТ «Ідея Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. та Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позов обґрунтовано тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №9900 від 24.09.2019 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк», який в подальшому було передано до Коломийського ВДВС.

Державним виконавцем Фокіним О.Г. на підставі цього виконавчого напису відкрито виконавче провадження №65388923 відповідно до якого ОСОБА_1 є боржником перед АТ «Ідея Банк» зі стягнення заборгованості в розмірі 83 619,06 грн.

Дії приватного нотаріуса по винесенню виконавчого напису були вчинені без належних правових підстав з огляду на те, що останнім не було перевірено факту безспірності заборгованості, не з`ясовано інших обставин справи.

Позивач вказав, що нотаріус перш ніж вчинити виконавчий напис повинен перевірити: чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості про який ідеться в переліку; чи подані всі передбачені переліком документи; чи оформлені такі документи належним чином; чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання; чи не виник спір між зацікавленими особами; чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Зазначив, що про розмір заборгованості банк повинен був проінформувати боржника ще до моменту вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису №9900 від 24.09.2019, однак на адресу позивача таких документів не надходило. Нотаріусу не було надано первинних бухгалтерських документів та розрахунку заборгованості із зазначенням періоду прострочення чергового платежу, виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус вчиняючи виконавчий напис, не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника. Позивачу про наявність будь-якої заборгованості за невиконання чи неналежне виконання будь-яких зобов`язань не повідомлялось, тому виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №9900 від 14.09.2019, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. про стягнення грошових коштів із ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Атаманюк В.М. вказав, що з рішенням суду першої інстанції не погоджується виходячи з того, що дії приватного нотаріуса по винесенню виконавчого напису були вчинені без належних правових підстав, оскільки останнім не було перевірено факту безспірності заборгованості, не з`ясовано інших обставин справи.

Зазначив, що нотаріус перш ніж вчинити виконавчий напис повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в переліку, чи подані всі передбачені переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Вказав, що про розмір заборгованості банк повинен був проінформувати боржника ще до моменту вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. виконавчого напису № 9900 від 24.09.2019, однак на адресу позивача таких документів не надходило. Окрім того, нотаріусу не було надано первинних бухгалтерських документів та розрахунку заборгованості із зазначенням періоду прострочення чергового платежу, виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Таким чином, нотаріус вчиняючи виконавчий напис не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника.

Зазначив, що позивачеві про наявність будь-якої заборгованості за невиконання чи неналежне виконання будь-яких зобов`язань не повідомлялось, тому виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Щодо неналежного відповідача зазначив, що по відповідному виконавчому провадженню відсутня ухвала про заміну сторони виконавчого провадження, а отже договір факторингу на який посилається суд в рішенні не реалізований належним чином. У матеріалах виконавчого провадження (постановах про відкриття від 13.05.2021, арешт коштів тощо) кредитором значиться саме AT «Ідея Банк», що підтверджує відсутність офіційного повідомлення про зміну кредитора, тому позивач обґрунтовано вважав його належним відповідачем.

Вказав, що висновок суду про неправильного відповідача є помилковим та таким, що порушує принцип правової визначеності.

Просив скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року та прийняти нове рішення, яким вимоги викладені у позовній заяві задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Ідея Банк» зазначив, що проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечує та вважає її необґрунтованою, рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2025 вважає законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга має бути залишена без задоволення.

Вказав, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив, що 25.07.2023 AT «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» уклали договір факторингу №25/07 згідно з яким клієнт відступив фактору, а фактор прийняв права вимоги. Права вимоги, які клієнт відступив фактору за цим договором відступлені (передані) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в реєстрі боржників, що підписано сторонами та є невід`ємною частиною цього договору.

Зазначив, що по кредитному договору відбулась заміна кредитора з AT «Ідея Банк» на нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті», а відтак до нового кредитора перейшли права та обов`язки у тому числі стягувача у виконавчому провадженні щодо примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису, тому AT «Ідея Банк» не є належним відповідачем у цій судовій справі, оскільки позов у цій категорії справ може бути пред`явлено до поточного кредитора (стягувача), який має право на отримання коштів за кредитним договором, у тому числі, які стягнуто в примусовому порядку під час виконання оскаржуваного виконавчого напису.

Вказав, що пред`явлення позову до неналежного відповідача за відсутності клопотання позивача про заміну його належним відповідачем є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Зазначив, що 05.09.2022 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувану та повернув AT «Ідея Банк» виконавчий напис №9900 виданий 24.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. Після завершення виконавчого провадження AT «Ідея Банк» відступило права вимоги новому кредиторові ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» та передало всі документи, що стосуються вказаного кредитного договору, зокрема спірний виконавчий напис. Таким чином, AT «Ідея Банк» не має жодних законних підстав для заміни стягувача у завершеному виконавчому провадженні.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Розгляд справи просив здійснювати за відсутності представника AT «Ідея Банк».

Представники сторін в засідання апеляційного суду не з`явилися.

До апеляційного суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 11.11.2025 ОСОБА_1 під розписку. Апелянт повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис №9900 від 24.09.2019 про стягнення із ОСОБА_1 , на користь Акціонерного Товариства «Ідея Банк» заборгованості, що становить 83 619,06 грн (а.с.7).

Листом №28308 від 13.05.2021 головний державний виконавець Фокін О.Г. направив ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2021, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису №9900 від 24.09.2019 (а.с.11).

Листом №62579 від 13.05.2021 головний державний виконавець Фокін О.Г. направив ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» постанову про арешт коштів боржника від 07.10.2021, винесену при примусовому виконанні виконавчого напису №9900 від 24.09.2019 (а.с.10).

Листом №54506 від 05.09.2022 головний державний виконавець Фокін О.Г. направив ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» постанову про повернення виконавчого документа стягувану (а.с.8-9).

Відповідно до договору факторингу №25/07 від 25.07.2023 укладеного між АТ «Ідея Банк» (за договором клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» (за договором фактор) клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (п.2.1.).

Пунктом 2.2. вказаного договору передбачено, що права, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому виглядів день укладання цього договору та надсилається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору (а.с.110-113).

Відповідно до реєстру боржників №1 від 25.07.2023 клієнт передав, а фактор прийняв на умовах визначених договором права вимоги до ОСОБА_1 (а.с.113).

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВС від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження №14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (провадження №14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (провадження №14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі №554/10058/17 (провадження №14-20цс19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року у справі №755/16395/21 (провадження №61-757св23) зазначено, що у справі, що переглядається суди встановили: спірна квартира перебуває в комунальній власності територіальної громади міста Києва і знаходиться в господарському віданні та на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району»; суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх необґрунтованістю; разом з цим апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 пред`явив вимогу про визнання права користування житловим приміщенням, яке перебуває в комунальній власності, до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Належним відповідачем за вказаною вимогою є Київська міська рада. Тому в задоволенні позовних вимог належало відмовити саме з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому, заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

У статті 517 ЦК України не визначений виключний перелік документів, які засвідчують права, що передаються, а тому залежно від особливостей конкретних правовідносин таким документом може бути і сам договір, який підтверджує факт виникнення та існування зобов`язальних відносин.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що в цій справі між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір факторингу №25/07 від 25.07.2023 відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №Z06/06.00111.003950662 від 17.05.2018 згідно реєстру боржників №1, суд першої інстанції правомірно встановив, що АТ «Ідея Банк» є неналежним відповідачем по цій справі і обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності встановлення безспірності заборгованості перед стягувачем відхиляються колегією суддів з огляду на те, що такі обставини підлягають встановленню в процесі розгляду справи за умови, що позов пред`явлено до належного відповідача, тобто особи, яка повинна відповідати за позовом.

Що стосується посилання апелянта на те, що договір факторингу не реалізований належним чином слід зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки матеріалами справи підтверджено укладення між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» договору факторингу №25/07 від 25.07.2023 і виконання його умов (фактична реалізація) відбулася підписанням сторонами реєстру боржників №1 від 25.07.2023 і враховуючи, що відповідно до ст. 204 ЦК України такий договір є дійсним та правомірним з огляду на це наведені доводи апеляційної скарги відхиляються колегією суддів через необґрунтованість.

Посилання апеляційної скарги про відсутність повідомлення про зміну кредитора відхиляються апеляційним судом, оскільки надсилання такого повідомлення боржнику законодавством не передбачено.

Доводи апелянта щодо належності визначеного ним відповідача не можуть братися до уваги колегією суддів, оскільки цим обставинам суд першої інстанції надав належну правову оцінку в оскаржуваному рішенні.

Крім того, обрання позивачем неправильного відповідача не є порушенням принципу правової визначеності.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Володимира Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 28 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин