ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1094/25

Провадження № 22-ц/820/1970/25

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т. В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

за участі: представника апелянтки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/1094/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року, у складі судді Бондара О.О., та на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2025 року, у складі судді Гладій Л.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Спецкомунтранс» про визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним наказ Комунального підприємства «Спецкомунтранс» від 17.01.2025 №19-к «Про звільнення ОСОБА_3 », поновити її на посаді приймальника замовлень Комунального підприємства «Спецкомунтранс», стягнути з з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.01.2025 по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 14 березня 2023 року перебуває у трудових відносинах із КП «Спецкомунтранс». Наказом №57-к від 31.03.2023 була переведена на посаду приймальника замовлень по обслуговуванню поховань КП «Спецкомунтранс». Через відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, була звільнена з роботи 17 січня 2025 року на підставі наказу №19-к від 17.01.2025. Вважає, що її звільнення було проведено з грубим порушенням вимог чинного законодаства.

09 січня 2025 року наказом директора КП «Спецкомунтранс» №5-п «Про зміну істотних умов праці» попереджено позивачку про те, що з 20 січня 2025 року змінюються істотні умови праці працівників КП «Спецкомунтранс», а саме: обмежено спільну роботу працівників, які є близькими родичами чи свояками, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному, зокрема, але не виключно: працівників, які є керівниками структурних підрозділів та підлеглих працівників; працівників, які здають виручку (готівкою та/або безготівково) до каси підприємства і касира підприємства та інше. У термін до 10 січня 2025 року необхідно ознайомити під підпис із даним наказом і попередженням про зміну істотних умов праці працівників КП «Спецкомунтранс», які є близькими родичами чи свояками, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному, указаних у додатку 1 до цього наказу.

В додатку 1 до наказу №5-п від 09.01.2025 наведено перелік працівників підприємства: ОСОБА_3 приймальник замовлень та ОСОБА_4 бухгалтер, а тому наказ має виключно індивідуальний характер і спрямований на зміну обсягу трудових прав двох працівників.

Цього ж дня, а саме 09.01.2025 КП «Спецкомунтранс» направило попередження, яким попереджено ОСОБА_3 про наступну зміну з 20 січня 2025 року істотних умов праці працівників підприємства та запропоновано ОСОБА_3 роботу на посаді прибиральника територій кладовища, яка станом на 09.01.2025 є вакантною.

Позивач зазначає, що зміни в організації виробництва та праці роботодавця не можуть бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника, а тому роботодавець під час процедури звільнення зобов`язаний забезпечити дотримання трудових прав працівника, який є слабшою ланкою у трудових правовідносинах. Позивач зауважує, що наказ № 5-п від 09.01.2025 має виключно індивідуальний характер і спрямований на зміну обсягу трудових прав лише двох працівників. Ні в даному наказі, ні у попередженнях від 09.01.2025 не вказано, які саме умови праці приймальника замовлень змінюються або запроваджуються нові умови праці для роботи на даній посаді.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Суд першої інстанції виходив з того, що в КП «Спецкомунтранс» відповідно до наказу № 5-п від 09 січня 2025 року запроваджено обмеження щодо спільної роботи родичів або свояків, які при виконанні трудових обов`язків підконтрольні або підпорядковані один одному. Із даним наказом були ознайомлені ОСОБА_3 приймальник замовлень та ОСОБА_4 бухгалтер та попереджені про наступні зміни істотних умов праці. При цьому даний наказ позивач та її мати ОСОБА_4 не оспорювали. Оскільки ОСОБА_3 відмовилась від пропозиції про надання письмової згоди або письмової відмови від переведення на вакантну посаду прибиральника території кладовища, наказом КП «Спецкомунтранс» від 17.01.2025 № 19-к звільнена з посади приймальника замовлень на підставі п.6 ст.36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у зв`язку зі змінами істотних умов праці.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 адвоката Громика І.М. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з Комунального підприємства «Спецкомунтранс» на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн у цивільній справі № 676/1094/25.

Додаткове рішення суду мотивоване тим, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24.06.2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Спецкомунтранс» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітку за час вимушеного прогулу, а тому відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог та стягнення витрат на правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга на рішення суду мотивована тим, що суд першої інстанції не здійснив юридичної оцінки всіх фактичних обставин справи та доводів позивача, обмежився лише формальними висновками про те, що в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд не досліджував доводи позивача, не спростував їх, мотивація суду першої інстанції не відповідає вимогам процесуального закону. Суд не встановив обставин, за яких ОСОБА_3 відмовилась від продовження роботи на посаді приймальника замовлень в КП «Спецкомунтранс», що є основною підставою для її звільнення на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України.

Апелянт вважає, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведено наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Умови праці приймальника замовлень в КП «Спецкомунтранс», зокрема, система та розмір оплати праці, режим роботи залишилися такі ж, тобто, жодних змін в умовах трудового договору приймальника замовлень не відбулося. Обмеження спільної роботи працівників, які є близькими родичами чи свояками не може бути визнано зміною істотних умов праці на посаді приймальника замовлень.

Тому, апелянт вважає, що в адміністрації КП «Спецкомунтранс» не було жодної правової підстави для звільнення ОСОБА_3 за п.6 ст.36 КЗпП України через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення суду апелянтка ОСОБА_3 вказує, що понесла витрати на правничу допомогу, пов`язані з підготовкою позову до суду і представництвом її інтересів в суді першої інстанції в розмірі 20000,00 грн, який є фіксованим розміром гонорарара адвоката Громика І.М., з яким в неї був укладений договір про надання правової допомоги. Оскільки звільнення ОСОБА_3 було проведено з порушенням вимог законодавства, тому на її користь мають бути стягнуті витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 серпня 2025 року апеляційну скаргу нарішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року залишено без руху та надано апелянтці строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 21 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду про перегляд рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на додаткове рішенняКам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2025 року залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження на додаткове рішення.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 16 жовтня 2025 року призначено апеляційне провадження на додаткове рішення.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача КП «Спецкомунтранс» зазначає, що приймальник замовлень ОСОБА_3 при виконанні своїх функціональних обов`язків була підконтрольною своїй матері ОСОБА_4 бухгалтеру підприємства, тому 09.01.2025 їм було надано для ознайомлення наказ № 5-п від 09.01.2025 та попередження про зміну істотних умов праці № 13 від 09.01.2025. Однак позивач відмовилася ознайомлюватися з даним наказом та попередженням. При цьому, ОСОБА_3 наголосила, що зміст наказу їй відомий, з ним не погоджується, буде його оскаржувати і підпис про ознайомлення ставити відмовилася, що підтверджується актом № 2 від 09.01.2025. Зауважує, що позивач відмовилась від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці та від пропозиції про надання письмової згоди або письмової відмови про переведення на вакантну посаду прибиральника території кладовища, що підтверджується актом № 3 від 16.01.2025. Зазначає, що судом першої інстанції досліджено усі докази у справі, заслухано пояснення учасників справи, допитано свідків. При цьому зазначає, що після прийнятого наказу № 5-п від 09.01.2025 ОСОБА_3 не могла продовжувати роботу на посаді приймальника замовлень в КП «Спецкомунтранс», будучи підконтрольною матері. Позивач відмовилася від пропозиції про надання письмової згоди або письмової відмови про переведення на вакантну посаду прибиральника території кладовища, тому наказ директора підприємства № 19-к від 17.01.2025 про звільнення ОСОБА_3 відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України є правомірним.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 08 вересня 2025 року представник відповідача зазначає, що не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає її необгрунтованою та безпідставною. Звертає увагу, що позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги, не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанцій до прибуткового касового ордера, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документів, касових чеків та ін.). Враховуючи, що у позові ОСОБА_3 судом першої інстанції відмовлено, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на позивача.

Апелянт ОСОБА_3 повідомлена належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила.

Представник апелянтки ОСОБА_3 адвокат Громик І.М. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача КП «Спецкомунтранс» - Буймістер Г.В. у судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду та додаткове рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Судом встановлено, що наказом директора КП «Спецкомунтранс» від 14 березня 2023 року № 45 к ОСОБА_3 було прийнято на посаду контролера абонентського відділу, а наказом № 57 к від 31 березня 2023 року переведено з 01 квітня 2023 року на посаду приймальника замовлень по обслуговуванню поховань.

01 січня 2025 року загальними зборами трудового колективу, протокол № 1, було схвалено зміни до Колективного договору, згідно з п. 2, 4 запроваджується обмеження на КП «Спецкомунтранс» спільної роботи родичів, або свояків, які при виконанні трудових обов`язків підконтрольні або підпорядковані один одному.

Відповідно до наказу № 5-п від 09 січня 2025 року «Про зміну істотних умов праці» з 20 січня 2025 рокузмінено істотні умови праці працівників КП «Спецкомунтранс», а саме: обмежено спільну роботи працівників, які є родичами, або свояків, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підконтрольні або підпорядковані один одному, зокрема, але не виключно:працівників, які є керівниками структурних підрозділів та підлеглих працівників; працівників, які здають виручку (готівкою та/або безготівково) до каси підприємства і касира підприємства та інше. У термін до 10 січня 2025 року ознайомити під підпис із даним наказом і попередженням про наступну зміну істотних умов праці працівників КП «Спецкомунтранс», які є близькими родичами чи свояками, якщо у зв`язку з виконанням трудових обов`язків вони безпосередньо підпорядковані або підконтрольні один одному, указаних у додатку 1 до цього наказу.

Згідно з додатком № 1 до наказу № 5-п від 09 січня 2025 року вказано перелік осіб: ОСОБА_3 , приймальника замовлень, та ОСОБА_4 , бухгалтера, яких необхідно ознайомити під підпис із наказом і попередити про зміну істотних умов праці.

З копії акту № 2 від 09 січня 2025 року вбачається, що ОСОБА_3 ознайомлюватися з наказом та попередженням про зміну істотних умов праці і поставити підпис на попередженні відмовилась.

Відповідно до копії попередження від 09 січня 2025 року № 13 письмову згоду або письмову відмову від надання згоди на переведення на посаду прибиральника території кладовища ОСОБА_3 повинна надати до 16 січня 2025 року.

З копії акту № 3 від 16 січня 2025 року вбачається, що позивачка ОСОБА_3 відмовилась від пропозиції про надання письмової згоди або письмової відмови від переведення на вакантну посаду прибиральника території кладовища.

Наказом Комунального підприємства «Спецкомунтранс» від 17 січня 2025 р. № 19-к звільнено ОСОБА_3 з посади приймальника замовлень Комунального підприємства «Спецкомунтранс».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

При зміні істотних умов праці власник повинен дотримуватися встановленого порядку. Правовим документом про таку зміну є наказ про зміну істотних умов праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці. Працівники, істотні умови праці яких у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці підлягають зміні, персонально попереджаються про дату таких змін (не пізніше ніж за два місяці до змін).

Попередження - це письмова пропозиція працівникові продовжити роботу після того, як власник з дотриманням установленого законодавством двомісячного строку змінить істотні умови праці. Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці або ж відмовитися від неї. Двомісячний строк попередження передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі № 212/2542/22 вказано, що: «за пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України (який є чинним з 24 березня 2022 року) під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ (який набрав чинності з 24 березня 2022 року) (далі - Закон України № 2136-ІХ) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. За частиною другою статті 3 Закону України № 2136-ІХ у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (пункт 3 Прикінцевих положень Закону України № 2136-ІХ)».

Відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або обладнанні у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Роботодавець не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 цього Кодексу.

Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України у разі відмови працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Верховний Суд в постанові від 31.10.2024 року у справі №203/2164/21 вказав, що зміни в організації виробництва та праці роботодавця не можуть бути підставою для зловживань та незаконного звільнення працівника, а тому роботодавець під час процедури звільнення зобов`язаний забезпечити дотримання трудових прав працівника, який є слабшою ланкою у трудових правовідносинах.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 761/11887/15-ц зроблено висновок, що звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору є окремою самостійною підставою для припинення трудового договору, яка обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Підставою для звільнення працівника за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України є його відмова від продовження роботи в нових умовах праці після спливу двомісячного строку з часу ознайомлення з відповідним повідомленням.

У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року в справі № 761/24929/20 та від 05 лютого 2025 року у справі № 757/22199/22 зазначено, що: «посадові обов`язки працівника є фактично також істотними умовами його праці (трудового договору). Тому у випадку виробничої необхідності змінити їх це має розглядатися як зміна істотних умов праці, для здійснення якої слід дотримуватися відповідних процедур згідно із законодавством. Якщо працівник не погодиться на таку зміну у встановленому порядку (тобто відмовиться від продовження роботи за колишньою посадою, але з новими посадовими обов`язками), то роботодавець має право звільнити його за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України.

Припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці, які не супроводжуються скороченням чисельності чи штату працівників.

При зміні істотних умов праці посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад без зміни трудової функції тощо, тобто зміни, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.

Зміна істотних умов праці не передбачає ліквідації трудової функції працівника та виведення посади зі штату».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 582/1001/15-ц, зазначено, що: «зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці».

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що зміна істотних умов праці позивачки була обумовлена неможливістю виконання позивачкою роботи приймальника замовлень на комунальному підприємстві, будучи підконтрольною своїй матері.

Проте, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки посада (приймальник замовлень), яку обіймала позивачка, не була виключена зі штатного розпису підприємства, сам факт чого виключає звільнення ОСОБА_3 за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України обставини.

Колегія суддів звертає увагу, що з метою уникнення прямого підпорядкування між працівниками, а саме ОСОБА_3 (приймальника замовлень) та ОСОБА_4 (бухгалтера), з урахуванням наявних інших посад бухгалтерів на підприємстві, роботодавець не вжив заходів щодо збереження трудових відносин із працівником ОСОБА_5 . При цьому, представником відповідача визнається, що роботодавцем не була розглянута можливість зміни посадових обов`язків матері позивачки бухгалтера ОСОБА_4 . Однак, після звільнення позивачки наказом директора комунального підприємства «Спецкомунтранс» від 13.03.2025 №66-к проведено перерозподіл посадових обов`язків між бухгалтерами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачкою доведено факт незаконності наказу директора Кам`янець - Подільського комунального підприємства «Спецкомунтранс» за № 19-к від 17 січня 2025 року про звільнення ОСОБА_3 за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Встановивши, що звільнення позивачки відбулося з порушенням трудового законодавства, ОСОБА_3 слід поновити на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, що передбачено статтею 235 КЗпП України.

Так, згідно частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

За частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_3 середньоденна заробітна плата складає 710,55 грн.

Період вимушеного прогулу з 18 січня 2025 року по 20 листопада 2025 року складає 219 робочих днів, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивачки, становить 155610,45 грн. (710,55 грн х 219 робочих дні), з якого необхідно провести утримання суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Після ухвалення судового рішення в суді першої інстанції представник позивачки ОСОБА_3 - адвокат Громик І.М. подав до суду заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи та просив стягнути з відповідача на користь позички 20000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження заявлених витрат адвокатом Громик І.М. долучено договір про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Громиком І.М. та ОСОБА_3 , звіт на надання правничої допомоги в Кам`янець-Подільському міськрйонному суді Ксьоншкевич Л.В. на загальну суму 20000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі №160/394/22 та у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі №345/136/18.

Дослідивши вимоги адвоката Громика І.М., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_3 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, з урахуванням заперечення представника відповідача щодо задоволення вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, колегія суддів вважає, що заявлена до відшкодування сума в загальному розмірі 20000 грн не відповідає критерію розумності та не є співмірною з обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їх розміру, співмірності та заявленого заявником розміру судових витрат, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції слід визначити у сумі 10000,00 грн.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог.

Судові витрати

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги задоволено повністю.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_3 сплачено судовий збір в розмірі 1816,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №51449021 від 14.08.2025, які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача.

Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за вимоги в частині щодо визнання недійсним наказу про звільнення, поновлення її на посаді, тому апеляційний суд вважає, що з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 4239,20 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2025 року та додаткове рішення Кам`янець- Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконним наказ Комунального підприємства «Спецкомунтранс» від 17 січня 2025 року №19-к «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Поновити ОСОБА_3 на посаді приймальника замовлень Комунального підприємства «Спецкомунтранс» з 17 січня 2025 року.

Стягнути з Комунального підприємства «Спецкомунтранс» (місцезнаходження: вул. Гунська, буд. 7, м. Кам`янець-Подільський, Хмельницька область, 32302, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 січня 2025 року по 20 листопада 2025 року в розмірі 155610,45 грн (сто п`ятдесят п`ять тисяч шістсот десять гривень 45 копійок), з якого необхідно провести утримання суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Комунального підприємства «Спецкомунтранс» (місцезнаходження: вул. Гунська, буд. 7, м. Кам`янець-Подільський, Хмельницька область, 32302, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )судовий збір в розмірі 1816,80 (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 80 копійок) та 10000 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Стягнути з Комунального підприємства «Спецкомунтранс» судовий збір в дохід держави у сумі 4239,20 грн (чотири тисячі двісті тридцять дев`ять гривень 20 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко