Справа № 585/3924/25
Номер провадження 2/585/1638/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання - Зубко К.В.,

Справа № 585/3924/25, провадження № 2/585/1638/25.

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку загального позовного провадження справу про визнання фактичного зарахування аліментів та зарахування на майбутні платежі.

Представник відповідача: Нечпай Олександр Володимирович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 14.10.2025 та Договору №7 про надання правової (правничої) допомоги від 14.10.2025.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання фактичного зарахування аліментів та зарахування на майбутні платежі.

В обґрунтування позову посилається на те, що є військовослужбовцем Національної гвардії України, несе службу в гарячих точках і захищає країну від збройної агресії рф та є батьком двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до судового рішення у справі №585/2571/24 він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей. Протягом періоду з червня по грудень 2024 року він систематично перераховував та передавав готівкою кошти на утримання дітей особисто та на рахунок матері дітей, хоча в призначенні платежу не вказано слово «аліменти». Фактичні платежі: 17 червня 2024 року - 10 000 грн (готівкою, розписка); 20 липня 2024 року - 5 000 грн (готівкою, розписка) + 30 липня 2024 року 5025 грн. 13. коп. (банківський платіж); 15 серпня 2024 року - 10050 грн (банківський платіж); 14 вересня 2024 року - 10 050 грн (банківський платіж); 21 жовтня 2024 року - 10 050 грн (банківський платіж); 18 листопада 2024 року - 10 000 грн (готівкою, розписка); 19 грудня 2024 року - 10 000 грн (готівкою, розписка).

Разом: 70 175 грн 13 коп.

Протягом періоду з червня 2024 року по вересень 2025 року, він додатково поніс витрати на утримання дітей на суму 23360 грн. 27 коп., зокрема: 1. Одяг, взуття та іграшки: 7 344 грн.; продукти харчування: 4492 грн 27 коп.; Мобільний телефон для навчання/безпеки/спілкування: 10 999 грн; Придбання букету дитині 525 грн.

Разом: 93 535 грн 40 коп.

Протягом цього періоду він здійснював систематичні платежі на банківський рахунок матері дітей. Ці кошти мають сукупний характер, оскільки охоплюють як щомісячне утримання дітей, так і додаткові витрати, пов`язані з їхнім забезпеченням - придбання одягу, взуття, продуктів харчування тощо. Незважаючи на те, що в призначенні платежів не зазначено слово «аліменти», усі перекази здійснювалися на користь матері дітей та мали регулярний і цільовий характер - на утримання дітей.

Згідно з практикою Верховного Суду України (постанова від 15.11.2022 у справі №191/4386/19, постанова від 25.09.2024 у справі №752/8587/23), відсутність конкретного зазначення «аліменти» в призначенні платежу не є перешкодою для зарахування коштів як аліментів, якщо є інші докази цільового призначення платежів.

Звертає увагу суду, що щомісячний платіж у сумі 10 000 грн. повністю забезпечує потреби його дітей у харчуванні, одязі, навчальних матеріалах, медичних засобах та інших необхідних для їх розвитку витратах. Ця сума достатня для задоволення всіх встановлених потреб дітей, при цьому мати дітей також повинна брати участь у їхньому утриманні, забезпечуючи пропорційну частку витрат. Незважаючи на те, що в призначенні платежів не зазначено слово «аліменти», усі кошти були спрямовані на утримання та потреби дітей, що підтверджуються розписками, банківськими переказами та свідченнями. Фактична передача грошових коштів на утримання дітей ним здійснювалася систематично у період червень, липень, листопад, грудень 2024 року і підтверджується розписками ОСОБА_2 та показанням свідка - ОСОБА_5 , який є незацікавленою особою, оскільки не перебуває у родинних чи близьких особистих стосунках із будь-якою із сторін, не має матеріальної або іншої вигоди від результату розгляду справи. Враховуючи викладене та відповідно до практики Верховного Суду України (постанова від 24.03.2021 у справі №643/8870/18), такі фактичні платежі підлягають зарахуванню як виконання обов`язку зі сплати аліментів та можуть бути враховані у рахунок майбутніх платежів. Просить визнати фактичні платежі і витрати на дітей в загальній сумі 93 535 грн 40 коп. та зарахувати зазначену суму на майбутні платежі по аліментах та внести відповідні зміни до виконавчого провадження.

14.10.2025 позивачем подано клопотання/заяву - уточнення до позову/клопотання про врахування переплати аліментів, в якому позивач повідомляє суд, що вже у поданому ним позові щодо фактичного зарахування аліментів та зарахування на майбутні платежі вже були наведені розписки та банківські платежі, які підтверджують фактичну передачу коштів матері дітей. Проте у позові не було зазначено, що зазначені платежі здійснені на виконання рішення суду від 06.06.2024 року у справі про стягнення аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке набрало законної сили 11.09.2025 року. Усі інші докази (розписки, банківські квитанції, свідчення) вже надані суду в межах поданого позову. Просить врахувати їх під час розгляду справи та визнати зазначені платежі фактичним виконанням рішення суду про аліменти і зарахувати переплату на майбутні платежі аліментів, щоб уникнути подвійної сплати.

У відзиві на позов представник відповідача вказує, що позовна заява ОСОБА_1 про зарахування фактично сплачених коштів у рахунок майбутніх платежів по аліментах є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підтверджена належними і допустимими доказами, та суперечить інтересам дітей. Так, до позовної заяви позивач долучив копії розписок нібито підписаних відповідачем, які за його твердженням підтверджують факт отримання коштів в сумі 93525 грн. 40 коп. При цьому відповідач не отримувала від позивача грошові кошти в готівковій формі, не підписувала жодних розписок поданих до суду. Підписи на зазначених розписках не належать відповідачу та мають явні ознаки підроблення. Фактично до матеріалів справи долучені фальсифіковані документи, які не можуть бути допустимими доказами. Позивач діє з метою уникнення сплати аліментів. Подання фальсифікованих розписок свідчить про навмисну спробу зменшити розмір заборгованості або уникнути подальшої сплати. Щодо свідчень ОСОБА_5 доданих до позовної заяви та вказані свідчення викликають сумніви щодо їх достовірності оскільки надані особою яка не попереджена про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень. Платежі які позивач вважає сплаченими на банківську картку відповідача, не є коштами призначеними на утримання дітей. Перекази без вказівки «аліменти» позивач намагається представити як сплату за рішенням суду. Крім того позивачем надано виписку без конкретизації грошових переказів як аліментів, що не може автоматично вважатися сплатою аліментних зобов`язань, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань. Постанова ВС від 5 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24 (провадження 61-7389св25). Фіскальні чеки додані до заяви не можуть підтверджувати зарахування аліментів оскільки по ним не можливо ідентифікувати як самого платника так і того хто споживав вказані у них продукти, страви, товари. Позивач вважає, що купівля іграшок, букету та телефону автоматично зараховується до аліментів, однак жодні одноразові витрати не можуть замінити регулярних аліментних платежів. Аліменти присуджуються у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, тобто закон передбачає грошову форму сплати аліментів. Жоден із поданих доказів не підтверджує реального виконання рішення суду про стягнення аліментів. Позов побудований на вигадках та підроблених документах, що можуть містити ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України (підроблення документів). Відтак, суд має всі підстави відмовити у задоволенні позову повністю як безпідставному, недоведеному та такому, що поданий з очевидною недобросовісною метою - уникнути відповідальності за невиконання аліментного обов`язку. Сторона відповідача також заявляє вимогу про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що посилання сторони відповідача на нібито підроблення розписок є непідтвердженим припущенням. Станом на дату подання відзиву, стороною відповідача не подано жодного доказу, який би свідчив про фальсифікацію: не ініціювали експертизу; не подали заяву про підробку документа в порядку ст. 95 ЦПК України; не надали зразків підпису для порівняння. Отже, твердження про «ознаки підроблення» - суб`єктивне твердження, що не може вважатися доказом. Згідно з практикою Верховного Суду (постанова від 24.03.2021 у справі №643/8870/18), якщо стороною подано копії розписок про отримання коштів, а інша сторона лише заперечує факт передачі грошей без надання доказів, суд оцінює такі документи у сукупності з іншими доказами (свідчення, банківські операції, регулярність платежів тощо). Щодо твердження про недостовірність свідчень ОСОБА_5 , то відповідно до ст. 94 ЦПК України, письмові пояснення свідка є письмовим доказом. Попередження про кримінальну відповідальність здійснюється лише при особистому допиті свідка в суді, а не під час подання письмових пояснень. Тому твердження про «недійсність» свідчення є юридично безпідставним. Крім того, суд може викликати свідка в режимі відеоконференції (ч. 2 ст. 212 ЦПК України), що не заперечується позивачем. Щодо твердження, що банківські платежі не є аліментами, то Верховний Суд у постановах від 15.11.2022 у справі №191/4386/19 та від 25.09.2024 у справі №752/8587/23 роз`яснив, що: «Відсутність слова «аліменти» у призначенні платежу не є підставою для невизнання таких коштів аліментами, якщо з обставин справи випливає, що вони були здійснені на користь матері дітей для їх утримання». У даному випадку: усі платежі здійснювалися на рахунок відповідача - матері дітей; мають регулярний характер; підтверджуються розписками і свідченнями. Отже, вони відповідають змісту обов`язку по утриманню дітей за ст. 180-183 СК України. Щодо твердження, що фіскальні чеки не доводять сплату аліментів, то фіскальні чеки не є самостійним доказом сплати аліментів, але згідно зі ст. 76 ЦПК України вони можуть бути допоміжними доказами, що підтверджують напрям витрат (придбання дитячого одягу, іграшок, їжі, телефону для дитини тощо). Ці документи свідчать про фактичне виконання обов`язку по утриманню дітей, що узгоджується з практикою Верховного Суду (справа №643/8870/18). Щодо твердження, що він «уникає сплати аліментів», то позовна заява не має на меті ухилення від сплати, а лише визначення вже сплачених сум у рахунок виконання рішення суду. Це прямо передбачено ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, згідно з якою: «Суд може зарахувати надмірну сплачені або фактично сплачені суми аліментів у рахунок майбутніх платежів». Таким чином, він не уникає, а виконує свій обов`язок по утриманню дітей, просить лише врахувати це належним чином. Також, зазначає суду, що сплатив аліменти в повному обсязі і заборгованості не має, при чому з червня 2024 року по грудень 2024 року в подвійному розмірі. Щодо твердження про «ознаки злочину» (ст. 358 КК України), то такі твердження є неприпустимими оцінюючими судженнями та не мають процесуального значення. ЦПК не передбачає розгляд у цивільній справі питань про наявність складу злочину. Будь-які підозри мають підтверджуватись відповідними доказами, яких відповідач не надав. Щодо клопотань про витребування оригіналів документів, то відповідно до ст. 95 ЦПК України, суд може витребувати оригінали доказів за потреби перевірки достовірності. Проте на даному етапі суд має достатньо копій та інших підтверджуючих матеріалів (банківські платежі, свідчення, розписки), тому підстав для зупинення справи чи визнання доказів недопустимими - немає. Повідомляє суд, що оригінали розписок, наданих до матеріалів справи у вигляді копій, були знищені внаслідок пожежі під час бойових дій, оскільки він є військовослужбовцем Національної гвардії України і постійно перебуває у районах виконання бойових завдань. Для збереження доказової бази всі розписки були сфотографовані та збережені у телефоні, що дозволило надати їх до суду у вигляді фотокопій. Через відсутність доступу до особистих документів на іншому носії у період бойових завдань, він не мав можливості надати копії раніше достовірність передачі коштів підтверджується письмовими показаннями свідка ОСОБА_5 , який був присутній при передачі коштів на утримання дітей та підтвердив факт отримання відповідачем коштів. Відсутність оригіналів не може бути підставою для відхилення наданих доказів, оскільки: причини їх втрат є об`єктивними та підтвердженими статусом військовослужбовця; існують ідентичні копії (фото), що зберегли зміст і вигляд розписок; факт передачі коштів додатково підтверджено незалежним свідком. Щодо допиту свідка в режимі відеоконференції, то свідок ОСОБА_5 , уже надав суду письмові свідчення, які відповідають вимогам ст. 90, 94 ЦПК України і можуть бути використані як належний письмовий доказ у справі. З огляду на обставини, свідок проживає у віддаленому населеному пункті (Сумська область, Шосткинський район, с. Івот), де відсутня технічна можливість для проведення відеоконференції, зокрема стабільний інтернет-зв`язок та необхідне обладнання для дистанційного зв`язку із судом. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 212 ЦПК України, участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є правом, а не обов`язком.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

13.10.2025 судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі направлено сторонам .

16.10.2025 відповідачем подано заяву про заперечення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.29-30).

17.10.2025 судом постановлено ухвалу про перехід від розгляду справи зі спрощеного провадження до розгляду справи в порядку загального провадження (а.с.36).

21.10.2025 позивачем подана заява, в якій він просить продовжити розгляд справи у порядку, визначеному ухвалою суду, забезпечивши його розгляд у розумні строки та без затримок. у межах строків, передбачених процесуальним законодавством (а.с.41-42).

06.11.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.63).

Позивач 05.11.2025 подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.57).

27.11.2025 від представника відповідача надійшла заява, в якій він просив про розгляд справи у його відсутності, а також вказав, що у зв`язку з повідомленням позивача про знищення оригіналів розписок, сторона відповідача ставить під сумнів їх достовірність, як доказів і не наполягає на витребуванні оригіналів. Також сторона відповідача не наполягає і на виклику свідка (а.с.67).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З постанови Сумського апеляційного суду від 11.09.2025 у справі №585/2571/24 вбачається про скасування рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07.10.2024 та ухвалення нового, а саме про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 06 червня 2024 року, до досягнення дітьми повноліття, а також про стягнення з ОСОБА_1 судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (а.с.24-26).

До матеріалів справи позивачем долучені розписки, у друкованому вигляді, від імені ОСОБА_2 від 17.06.2024, 20.07.2024, 18.11.2024, 19.12.2024 згідно яких ОСОБА_2 отримувала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000 грн. (17.06.2024, 18.11.2024 та 19.12.2024) та 5000 грн. (20.07.2024) на утримання та потреби дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У розписках зазначено, що вони видані добровільно, без будь-якого примусу і засвідчують факт отримання коштів на цільові потреби дітей (а.с.3 зворот-5).

Представник відповідача ОСОБА_2 у відзиві на позов вказав, що його довіритель не надавала позивачу указані розписки та, відповідно не підписувала їх та просив про витребування судом оригіналів указаних документів.

Позивач зазначив, що оригінали розписок не збереглись, були знищені внаслідок пожежі під час бойових дій, оскільки він є військовослужбовцем і постійно перебуває у районах виконання бойових завдань.

У письмових свідченнях ОСОБА_5 від 25.09.2025 вказано, що він був присутній під час передачі готівки у вказані в розписках дати, що грошові кошти були передані на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Свідчення давав добровільно та без будь-якого примусу (а.с.14).

05.11.2025 від позивача через систему електронний суд в додаток о заяви про розгляд справи без участі надійшла копія заяви свідка ОСОБА_5 від 03.11.2025, в якій вказано, що йому роз`яснено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України (а.с.58).

Копія документу, що посвідчує особу ОСОБА_5 до указаних свідчень та заяви свідка не долучено.

Стороною відповідача заявлено клопотання про допит указаного свідка в судовому засіданні, при цьому в позові позивач не висловлює заперечень проти допиту свідка в режимі відеоконференції, проте вже у запереченнях на відзив вказує, що свідок ОСОБА_5 проживає у віддаленому населеному пункту, де відсутня технічна можливість для проведення відеоконференції, та що прохання відповідача / представника відповідача про допит свідка в режимі відеоконференції є безпідставним і необґрунтованим, оскільки: свідчення вже надані письмово у встановленому законом порядку; відсутня технічна можливість проведення відеоконференції; повторний допит не має процесуальної необхідності і лише сприятиме затягуванню розгляду справи.

Згідно інформації про окремі операції по картці рахунку № НОМЕР_1 і додатковим рахунком договору від 26.02.2015 за період 01.06.2024 - 21.10.2024, 30.07.2024, 15.08.2024, 14.09.2024 та 23.10.2024 здійснювались платежі (опис платежу ОСОБА_6 ) в сумах: 5025,33, 10050.00 , 10050.00 та 10050.00, відповідно (а.с.6).

З копії касового чеку від 19.04.2025 та від 19.06.2025 вбачається про придбання взуття, одягу та іграшок на загальну суму 3880 грн. та 2840 грн. (а.с.6 зворот-7, 7 зворот).

З товарного чеку №10346 від 26.06.(рік не повністю відображений) вбачається про придбання дитячої футболки вартістю 225 грн. та дитячих шортів, вартістю 230 грн. (а.с.8 зворот).

Копія фіскального чеку від 26.06.2025 підтверджує факт придбання косметички вартістю 169 грн. (а.с.8).

З рахунків від 19.04.2025 вбачається про оплату замовлення (їжі) в закладі (кафе) на загальну суму 1110 грн. (а.с.9), від 19.06.2025 - на загальну суму 646 грн. (а.с.7 зворот).

З копії фіскального чеку від 19.06.2025 вбачається про придбання холодних напоїв на суму 160 грн. (а.с.10).

З копії чеку №0058150 від 19.04.2025 вбачається про придбання в магазині АТБ Маркет фруктів, пакетів, напоїв та вологих серветок на загальну суму 388,05 грн. (а.с.10 зворот)

01.08.2025 у закладі харчування (кафе) придбані продукти харчування на загальну суму 1403 грн.(а.с.11).

19.06.2025 в ТОВ «Фора» було придбано товару (фрукти та пакет) на суму 279,32 грн. (а.с.11).

01.08.2025 в магазині по бул. Шевченка, 29/66 в м. Ромни придбані фрукти, цукерки та пакети на суму 505,90 грн. (а.с.12).

З копії чеку магазину «Фокстрот» вбачається про придбання смартфону Xiaomi Redmi Note 14 Pro за 10999 грн. 02.07.2025 (а.с.12 зворот) .

З квитанції 006737 від 01.08.2025 вбачається про придбання товару в магазині « Квіткова лавка » в м. Конотоп, пр. Миру, 10 на загальну суму 525 грн. (а.с.13).

Зазначені копії чеків та квитанцій з магазинів та закладів харчування м Ромни та м. Конотоп стороною позивача долучено на підтвердження понесення витрат на утримання дітей, при цьому по ним не можливо ідентифікувати ні платника, ні того, для кого придбавались: одяг, продукти харчування, квіти, пакети та інші товари.

До матеріалів справи долучено скриншот екрану мобільного телефону, з якого вбачається направлення контактом «Бивша» о 16:47 (дати не має) повідомлення щодо очікування листа за підроблення підписів, і свідка, який бачив факт передання коштів та що заява в поліції. При цьому, номер контакту відправника повідомлення не ідентифікований, оскільки не долучено скриншоту телефонної книги, з якої б вбачалось, кому належить контакт з указаним найменуванням. Переписка має відмітки про видалення указаним контактом повідомлень у кількості 6 шт. (а.с.34).

Таким чином, визнання дій відповідача такими, що мають ознаки психологічного тиску та спроби впливу на свідка і позивача, про що просить позивач у свій заяві (а.с.31-32) за наявних доказів, є неможливим.

До позову стороною відповідача долучено заяву від 08.05.2025 ОСОБА_1 до Сумського апеляційного суду, подану в межах справи №585/2571/24 щодо створення перешкод у добровільному виконанні обов`язків та належної поведінки позивача (а.с.48) та заяву від 15.04.2025 щодо надання реквізитів для добровільної сплати аліментів (а.с.49).

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо сплати аліментів, які врегульовані нормами Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про виконавче провадження».

Норми права, застосовані судом.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, визначеним цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.

Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про права дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Аналогічні положення містить ст. 27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частинами першою та другою ст.181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно до положень ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Мотиви суду.

Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для відмови в задоволенні позову.

Судом встановлено, що постановою Сумського апеляційного суду від 11.09.2025 у справі №585/2571/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 06 червня 2024 року, до досягнення дітьми повноліття (а.с.24-26).

Позивач звертається до суду з позовом про визнання фактичного зарахування аліментів та зарахування на майбутні платежі, надаючи квитанції, розписки, якими має намір довести, що добровільно надає кошти на утримання дітей.

При цьому, матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів, що між позивачем та відповідачем є домовленість, щодо порядку сплати аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, тоді як за судовим рішенням аліменти мають стягуватись у частці від доходу їх платника.

Позивач зазначає, що ним здійснено наступні фактичні платежі:

17 червня 2024 року - 10 000 грн (готівкою, розписка );

20 липня 2024 року - 5 000 грн (готівкою, розписка) + 30 липня 2024 року 5025 грн 13 коп. (банківський платіж);

15 серпня 2024 року - 10 050 грн (банківський платіж);

14 вересня 2024 року - 10 050 грн (банківський платіж);

21 жовтня 2024 року - 10 050 грн (банківський платіж);

18 листопада 2024 року - 10 000 грн (готівкою, розписка);

19 грудня 2024 року - 10 000 грн (готівкою, розписка) .

Щодо банківських платежів, то в долученій позивачем виписці з його рахунку не зазначено призначення платежу «Аліменти». При цьому, позивач помилково вважає, що таке зазначення не є обов`язковим і посилається на висновки Верховного Суду (постанова від 15.11.2022 у справі №191/4386/19 та від 25.09.2024 у справі №752/8587/23), предметом розгляду яких були зовсім інші правовідносини.

Так, факт здійснення боржником грошових переказів на користь стягувача без конкретизації їх призначення як аліментів не може автоматично вважатися сплатою аліментних зобов`язань, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який зазначив, що при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець може зараховувати як добровільну сплату аліментів лише ті платежі, в яких чітко визначено призначення платежу як аліменти чи борг на утримання дітей. Грошові перекази з призначенням «переказ власних коштів» без додаткової конкретизації не можуть бути автоматично зараховані як сплата аліментів, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами (Постанова ВС від 5 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24 (провадження 61-7389св25)).

Тому, суд не приймає як належний доказ на підтвердження сплати позивачем аліментів надану ним виписку з банківського рахунку (а.с. 6).

Щодо долучених до справи розписок про отримання відповідачем від позивача грошових коштів на утримання дітей, то з врахуванням того, що стороною відповідача надання указаних розписок заперечується, а позивач не має їх оригіналів, вказуючи, що вони згоріли під час бойових дій, що позбавляє відповідача можливості спростувати те, що указані підписи належать їй.

Так, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Належним доказом, який би міг засвідчити належність підпису особи на письмових документах, є саме висновок почеркознавчої експертизи ( такий висновок наведено у постановах Верховного Суду: від 18 січня 2023 року у справі № 601/2139/21, від 24 травня 2023 року у справі №567/792/22, від 19 червня 2023 року у справі № 601/1965/21, від 21 червня 2023 року у справі № 567/874/22).

Почеркознавчу експертизу можливо провести лише за наявності оригіналів документів, підписи на яких мають досліджуватись, оскільки сучасні нормативні документи вимагають надання виключно оригіналів документів для проведення експертизи, як наприклад, згідно з «Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» затвердженими Наказом Мін`юсту від 08.01.1998 № 53/5 (у редакції наказу Мін`юсту від 26 грудня 2012 р. № 1950/5). Це пов`язано з тим, що для точного аналізу ознак почерку та підпису експертам необхідний об`єкт дослідження з усіма його унікальними характеристиками, які можуть бути спотворені або втрачені на копіях.

Враховуючи те, що позивачем не надано таких оригіналів, то відповідно суд позбавлений можливості призначити відповідну почеркознавчу експертизу з незалежних від відповідача причин навіть за наявності її клопотання про призначення такої експертизи.

Пояснення свідка ОСОБА_5 , який вказує, що кошти передавались у його присутності, суд не приймає до уваги, оскільки останній не був допитаний в судовому засіданні. При цьому суд враховує, що позивач, у п.2 заперечень на відзив не заперечує проти допиту указаного свідка в режимі відеоконференції, а в п. 8 цих же заперечень вже вказує про те, що свідок ОСОБА_5 не має технічної можливості для проведення відеоконференції. Також судом враховано і те, що долучені позивачем письмові свідчення указаної особи, не містять в додатку до них навіть копії його (свідка) паспорту, щоб пересвідчитись, що така особа взагалі існує.

Письмові пояснення свідка без його допиту судом не вважаються рівноцінними показанням, наданим під час судового засідання, суд у такому разі позбавлений можливості з`ясувати стосунки зі сторонами, роз`яснити його права, з`ясувати, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань, тощо.

Таким чином письмові пояснення ОСОБА_5 не є належними та пустими доказами на підтвердження обставин, про які позивач вказує у позові.

Щодо долучених ОСОБА_1 копій фіскальних чеків та квитанцій з магазинів та закладів харчування, які позивач долучає на підтвердження понесення витрат на утримання дітей, то по ним не можливо ідентифікувати ні платника, ні того, для кого придбавались: одяг, продукти харчування, квіти, пакети та інші товари, а тому зазначені документи, як докази, не підтверджують позицію позивача також.

Суд зазначає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька так і матері. При чому обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Тобто, обов`язок утримувати дитину належить не тільки відповідачу, але й позивачу як батьку.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по цивільній справі №712/4702/19 від 27.05.2020 року, що надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину.

Посилання позивача на те, що ч. 3 ст. 195 Сімейного кодексу України, чітко передбачено, що: «Суд може зарахувати надмірну сплачені або фактично сплачені суми аліментів у рахунок майбутніх платежів» не заслуговують на увагу, оскільки в ч.3 ст. 195 Сімейного кодексу України передбачене зовсім інше, а саме те, що «розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом».

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, судове рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Слід зазначити, що матеріали даної справи також не містять і доказів про те, чи перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей. Проте у тому разі, якщо примусове виконання рішення суду здійснюється виконавцем, то слід вказати наступне.

У статті 1 Закону «Про виконавче провадження» закріплено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Позивач у позовній заяві зазначає, що звертався до державного виконавця з проханням зарахувати фактично сплачені суми на майбутні платежі, виконавець відмовив йому в усній формі мотивуючи тим, що такі дії відносяться до розгляду суду. Проте зазначене позивач нічим не підтверджує.

Суд зауважує, що саме виконавець займається примусовим виконання судового рішення, зокрема і про стягнення аліментів, саме виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів та саме виконавець зобов`язаний повідомляти про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

До матеріалів справи не долучено жодного доказу, з якого б вбачалось, що виконавчий лист про стягнення аліментів з позивача перебуває на примусовому виконанні, чи звертався позивач із відповідною заявою до виконавця, і які дії останнім вчинено для зарахування чи не зарахування платежів позивача в рахунок сплати аліментів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, ОСОБА_1 не доведено позов, він на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Щодо судових витрат.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються: уразі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові -на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач є учасником бойових дій, а тому у відповідності до вимог п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір за подання даного позову необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ЦПК України).

За змістом частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною другою цієї статті визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Стороною відповідача на підтвердження витрат на правову допомогу надано: Ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.47), Договір №7 про надання правової (правничої) допомоги від 14.10.2025, умовами якого передбачена фіксована сума гонорару адвоката - 5000 грн.(а.с.50-51), та розписка адвоката Нечпая О.В. про отримання від ОСОБА_7 за надання правничих послуг коштів у розмірі 5000 грн. (а.с.55).

Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014); відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р).

Наведене також узгоджується й з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі №904/4507/18, де ВП ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, понесені відповідачем та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. як такі, що доведені, неминучі та обґрунтовані підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 .

Судом також застосовані інші норми процесуального права, а саме: ст.ст. 5, 12, 13,19, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

Суд вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фактичного зарахування аліментів та зарахування на майбутні платежі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач ОСОБА_1 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_6 , тел. НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , тел. НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова