Справа № 481/1606/25
Провадж.№ 2/481/766/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Васильченко-Дриги Н.О.,

за участю секретаря Войцеховської О.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПОСП «Злагода», про виділ в натурі частини земельної ділянки та припинення права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПОСП «Злагода», в якому просить виділити в натурі ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки, яка становить 12,1135 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0036 згідно технічної документації із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі загальною площею 24.2270 га, кадастровий номер :02:000:0035, яка розташована на території Вільнозапорізької територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, припинити при такому виділі право спільної часткової власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина. До складу спадкового майна ввійшла земельна ділянка площею 24,21 га з кадастровим номером :02:000:0035, розташована в межах Вільнозапорізької територіальної громади (Новою?ївської сільської ради), яка належала померлому на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, номер МК №005849, від 08.09.2004р., виданого Новобузькою районною державною адміністрацією. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Новобузького нотаріального округу Паліюк Л.М., та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцями спадкового майна були: позивач - 1/2 частки, та відповідачка - 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 24,21 га, кадастровий номер :02:000:0035, яка розташована в межах Вільнозапорізької територіальної громади (Новою?ївської сільської ради). 3 технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки за кадастровим номером :02:000:0035, загальною площею 24,2270 га вбачається, що наявна технічна можливість поділу земельної ділянки в натурі з виділенням співвласникам часток в натурі. При цьому, ФОП ОСОБА_4 , запропоновано варіант розподілу спільної земельної ділянки, а саме: частину земельної ділянки 12,1135 га, з кадастровим номером :02:000:0036 виділити позивачу, ОСОБА_1 , а частину земельної ділянки 12,1135 га, з кадастровим номером :02:000:0034, виділити відповідачці, ОСОБА_2 . Відповідачка, після виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки, взагалі відмовилася займатися питанням виділення в натурі земельної ділянки з припиненням режиму спільної часткової власності. Тому на даний час не досягнуто домовленості про поділ належної сторонам на праві спільної часткової власності земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги позивача визнає.

Представник третьої особи ПОСП «Злагода» в підготовче судове засідання не з`явився, хоча був завчасно, належним чином повідомлений про слухання справи.

Згідно вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, ознайомившись з позицією сторін, викладену в їх письмових заявах, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є власниками (по 1/2 частці кожному) земельної ділянки площею 24,21 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: межах Вільнозапорізької територіальної громади (Новою?ївської сільської ради), з кадастровим номером :02:000:0035.

ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Після його смерті право власності на земельну ділянку перейшло до ОСОБА_1 та ОСОБА_6 що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за Законом від 20.08.2025 року.

Набувши право власності на частку земельної ділянки позивач, реалізуючи своє законне право на виділення в натурі належної йому частки земельної ділянки, звернувся до ФОП ОСОБА_4 сертифікованого інженера землевпорядника, щодо можливості виділу в натурі належної позивачу та відповідачу частини земельної ділянки, та у випадку можливості виділення розроблення відповідної технічної документації, щодо такого виділу схеми поділу земельної ділянки. На підставі викладеного інженером землевпорядником було запропоновано варіант розподілу спільної земельної ділянки, а саме: частину земельної ділянки 12,1135 га, з кадастровим номером :02:000:0036 виділити позивачу, ОСОБА_1 , а частину земельної ділянки 12,1135 га, з кадастровим номером :02:000:0034, виділити відповідачці, ОСОБА_2 .

Виділ частини земельної ділянки можливий у позасудовому подяку шляхом укладення ВСІМА землекористувачами договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна.

Однак укласти договір не вдалось, оскільки відповідачка після виготовлення технічної документації із землеустрою земельної ділянки, відмовилася займатися питанням виділення в натурі земельної ділянки з припиненням режиму спільної часткової власності. Тому на даний час не досягнуто домовленості про поділ належної сторонам на праві спільної часткової власності земельної ділянки.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України та ч. 1 ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю.

З урахуванням вищенаведених норм закону та вказаних обставин на праві спільної часткової власності у позивача та відповідача виникло право спільної часткової власності на вказану земельну ділянку.

Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину.

Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідачка не бажає вирішувати питання розподілу і встановлення порядку користування земельною ділянкою, що обмежує права позивача як співвласника, є незаконним і порушує права останнього

Дана обставина є перешкодою в реалізації позивачем за домовленістю сторін права на поділ в натурі земельної ділянки, яке перебуває у спільній частковій власності.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, і Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 152 ЗК України 1. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисну прав власності на землю. 2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 3. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За таких обставин в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивач має право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу земельної ділянки в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

На замовлення позивача сертифікованим інженером землевпорядником ФОП ОСОБА_4 розроблено схему поділу спірної земельної ділянки.

Зазначена схема реалізована з урахуванням інтересів, як позивача так і відповідача. І відповідно такий поділ є можливим, прийнятним та належним.

Зі змісту статті 125 ЗК України випливає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, зважаючи на положення статті 125 ЗК, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

У частині першій статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами статей 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У частині першій статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків .

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Згідно зі статтею 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша, друга, третя ).

За змістом статі 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що передбачено статтею 361 ЦК України.

На підставі частини першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 142, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПОСП «Злагода», про виділ в натурі частини земельної ділянки та припинення права спільної часткової власностіпро поділ спільного майна - задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 1/2 частини земельної ділянки, яка становить 12,1135 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:000:0036 згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки внатурі загальною площею 24,2270 гa, кадастровий номер :02:000:0035, яка розташована на території Вільнозапорізької територіальної громади Баштанського району Миколаївської області, припинити при такому виділі право спільної часткової власності.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя Наталя ВАСИЛЬЧЕНКО-ДРИГА