П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа №487/4334/23

провадження №22-ц/812/1852/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сухаревич З. М. у приміщенні суду у м. Миколаєві, за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , Ольшанська селищна рада Миколаївського району Миколаївської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала наступним.

Позивач зазначала, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року у справі № 487/8306/19 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з травня 2006 року по 14 серпня 2019 року. Визнано квартиру АДРЕСА_1 набутою в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Позивачка зазначала, що вона була знайома з ОСОБА_4 з дитинства. У них були добрі стосунки, притаманні брату та сестрі. Вони разом проводили час, відвідували офіційні заходи, зокрема, музеї, театри, концерти, їздили разом в компанії друзів на відпочинок.

У 2012 році, коли вона мала складні життєві обставини, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 дозволили їй проживати разом з ними як члену сім`ї.

Після смерті дружини ОСОБА_5 стан здоров`я ОСОБА_4 став поступово погіршуватися, і до наявного цукрового діабету, яким він хворів протягом багатьох років, додалися психологічні хвилювання та стрес.

З часу смерті дружини ОСОБА_4 позивачка продовжувала допомагати йому у побутових справах. Вона мала з ним спільний бюджет та спільно виплачувала з ним кредити в банківських установах.

Крім того, саме вона викликала швидку медичну допомогу, коли його стан різко та неочікувано погіршився. Вона здійснювала догляд за ним та несла всі матеріальні витрати на його лікування. Інших родичів він не мав.

Після смерті ОСОБА_4 позивачка займалась його похованням, поверненням зброї, яка зберігалась у нього. Всі витрати, наразі, по утриманню квартири АДРЕСА_1 несе вона.

Заповіту ОСОБА_4 не залишив. Інших спадкоємців крім неї не має.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила встановити факт постійного проживання її разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з березня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що додані до позовної заяви докази не підтверджують те, що позивачка проживала із спадкодавцем однією сім`єю. Надані докази містять суперечності, зокрема, позивачка спочатку вказувала, що почала проживати з померлим та його дружиною ОСОБА_5 на початку 2011 року, а потім, що у 2012 році поселилася у їх квартирі. При цьому, згідно з реєстром прав власності на нерухоме майно у власності позивачки були два будинки та квартира, тому є сумнівним, що померлі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 поселили її у свою однокімнатну квартиру. Крім того, відповідно до відповіді КНП «МОЦ екстреної медичної допомоги та медицини та катастроф» МОР, бригади ЕМД двічі викликались на адресу: АДРЕСА_3 . Отже доводи позивачки вважав неправдивими. Звертав увагу, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року у справі №487/8306/19 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з травня 2006 року по 14 серпня 2019 року, що підтверджує сумнівність спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 протягом 5 років. На думку відповідача, є не зрозумілим, які саме відносини були у померлих з позивачкою. Доказів, які б повною мірою підтвердили спільне проживання, спільні права та обов`язки померлого та позивачки, на думку відповідача, не надано. Долучені фото це не підтверджують.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 вересня 2023 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучені ОСОБА_3 та Ольшанська селищна рада Миколаївського району Миколаївської області.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з березня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що відносини ОСОБА_4 та ОСОБА_1 носили характер сімейних та вони проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, а саме з березня 2012 року по час відкриття спадщини.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, Миколаївська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовної заяви.

Обґрунтовуючи свою скаргу, відповідач зазначав, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження її вимог.

Більше того, наявні докази та доводи позовної заяви містять ряд суперечностей, які вказують на те, що позивачка не проживала однією сім`єю із спадкодавцем більше п`яти років на час відкриття спадщини, але це проігноровано судом.

З наданих доказів не можливо встановити саме сімейні відносини строком більше ніж п`ять років до відкриття спадщини, у той час як дружні відносини не є підставою для отримання права на спадщину.

Показання свідків, які були допитані в суді першої інстанції, про спільне проживання позивачки з померлим мають суперечливий характер.

Крім того, апелянт вважав, що до участі у справі необхідно було залучити в якості відповідача Ольшанську селищну раду. Адже у власності померлого ОСОБА_4 є ще житловий будинок АДРЕСА_4 . Будинок знаходиться на території Ольшанської територіальної громади, а отже Ольшанська селищна рада має право на визнання спадщини відумерлою.

Доводи інших учасників справи

Позивачкою через представника подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2020 року у справі № 487/8306/19 встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з травня 2006 року по 14 серпня 2019 року. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільним майном, набутим в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з даними з Державного реєстру речових прав станом на 01.09.2023 квартира АДРЕСА_1 є однокімнатною, загальною площею 36,9 кв.м.

З спадкової справи №311/23019 від 01.10.2019 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звертався ОСОБА_4 .

З інформації з Державного реєстру речових прав станом на 01.09.2023 вбачається, що ОСОБА_4 є співвласником (1/2 частка) будинку АДРЕСА_4 загальною площею 91,1 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 26.10.2020, яке отримувалося ОСОБА_1 , що випливає з актового запису про смерть №336 від 26.10.2020.

Згідно з довідкою виконкому Ольшанської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 05.01.2021 №04 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 з 06 лютого 2015 року був будинок АДРЕСА_4 .

28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 за організацію та проведення поховання ОСОБА_4 сплатила 8800 грн, що випливає з договору та квитанції до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Миколаївської РДА від 29 грудня 2020 року №1080 ОСОБА_1 отримала допомогу на поховання в розмірі 3424 грн на померлого ОСОБА_4 , особи з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання.

Згідно з Спадковим реєстром 16 січня 2021 року було здійснено реєстрацію спадкової справи номер у реєстрі 67068348 (номер у нотаріуса 5/2021) після смерті ОСОБА_4 .

Як вбачається із спадкової справи 16 січня 2021 року до Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини, у якій вона зазначила, що проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років.

У цей же день нотаріус надіслав ОСОБА_1 роз`яснення про необхідність особистого подання заяви про прийняття спадщини або завірення справжності підпису на заяві про прийняття спадщини у встановленому законом порядку.

26 січня 2021 року ОСОБА_1 подано заяву про прийняття спадщини, справжність підпису на якій перевірено нотаріусом.

29 січня 2021 року державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ігнатенко В. С. надано роз`яснення ОСОБА_1 щодо порядку спадкування та необхідності подання доказів родинних та інших відносин зі спадкодавцем.

18 лютого 2021 року Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса) на звернення ОСОБА_1 надано відповідь, в якій, окрім іншого, рекомендовано звернутися до суду з метою підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Також зазначено, що винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії у даному випадку є недоцільним.

З акту приймання-передачі наданих послуг від 23 червня 2023 року та квитанції до прибуткового касового ордера видно, що ОСОБА_1 сплатила за виготовлення, встановлення та доставку пам`ятника ОСОБА_4 10 000 грн.

Відповідно до акту від 10.11.2020, складеного мешканцями буд. АДРЕСА_5 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , посвідченого головою ОСББ «Леваневців 25/9» Задарко Ю. В., ОСОБА_4 з жовтня 2006 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав в квартирі АДРЕСА_1 . В цій квартирі з ним проживали однією сім`єю: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з жовтня 2006 року по 14 серпня 2019 року) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з березня 2012 року і по сьогоднішній день). Всі витрати з утримання квартири несе ОСОБА_1 .

З копії медичної карти № 836/311 стаціонарного хворого ОСОБА_4 , який був госпіталізований 24 квітня 2013 року, випливає, що при госпіталізації була присутня ОСОБА_1 .

22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 заснували громадську організацію «Людина понад усе».

З довідки КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 13 листопада 2020 року № 2114/01-05 вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала догляд за хворим ОСОБА_4 під час його лікування у хірургічному відділенні №1 КНПММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 24 по 25 жовтня 2020 року, здійснювала фінансові витрати, пов`язані з придбанням медичних препаратів та товарів медичного призначення, які відображені в листах призначень історії хвороби. Знаходилась у лікарні до моменту смерті хворого.

Відповідно до довідки КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» МОР від 18.11.2020 №2070 12 березня 2020 року о 21:53 год та 24 жовтня 2020 року о 00:51 год бригади ЕМД прибули на виклик до ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 . Виклики надійшли з н.т. НОМЕР_2 .

Зі змісту позовної заяви вбачається, що номер телефону НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав, власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_1 .

01 грудня 2020 року ОСОБА_1 передала в Заводський ВП ГУНП в Миколаївській області зброю та боєприпаси, які належали ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом відстрілу зброї від 21 грудня 2017 року №1406Т, довідкою про відстріл зброї від 21 грудня 2017 року, дублікатом дозволу № НОМЕР_3 від 11 січня 2012 року, квитанціями про прийняття зброї від ОСОБА_1 №008984, 008983, НОМЕР_4 .

З відповіді АТ «Банк Форвард» від 12.01.2021 №26/1-08-81 випливає, що 14 лютого 2020 року при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 надала банку три номери телефонів третіх осіб, серед яких номер НОМЕР_5 Кирило.

Відповідно до довідки ОСББ «Леваневців 25/9» ОСОБА_1 з 01 грудня 2020 року по 01 листопад 2021 року сплачувала внески в ОСББ на суму 2950 грн.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 01.09.2023 випливає, що ОСОБА_1 23 грудня 2016 року придбала за договором купівлі-продажу двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 ; згідно з свідоцтвом про право власності НОМЕР_6 від 17.04.2007 ОСОБА_1 була власницею будинку АДРЕСА_8 загальною площею 238,8 кв.м; за договором дарування від 24.12.2011 ОСОБА_1 отримала у власність будинок АДРЕСА_9 .

Згідно з викладеними поясненнями ОСОБА_1 у відповіді на відзив будинок у с.Весняне Миколаївського району Миколаївської області був спільним майном її та її чоловіка. У 2018 році він був проданий, а гроші поділені між колишнім подружжям. Будинок у м.Миколаєві, який їй подарувала мати, був проданий у 2016 році. За гроші від його реалізації була придбана квартира АДРЕСА_6 , де проживає її донька з родиною. У вказаних будинках вона не проживала, бо у будинку у с.Весняне проживав її колишній чоловік, а у будинку у м.Миколаєві проживали її мати, яка померла у 2016 році, та її брат, який зловживав спиртними напоями та влаштовував сварки, який помер у 2017 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що знає ОСОБА_4 з 2007 року. Вони були членами однієї організації. У 2012 році ОСОБА_4 привів в неї ОСОБА_1 . Через деякий час він дізнався, що вони проживають разом. В 2013 році ОСОБА_4 хворів. ОСОБА_1 збирала кошти на його лікування. Після лікування до нього на день народження ОСОБА_4 приходив з ОСОБА_1 . Похованням займалась також ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що є ветеринарним лікарем. Він знав ОСОБА_4 з 2000 року. Той звертався до нього зі своїми тваринами. ОСОБА_1 була членом родини ОСОБА_4 . Вона допомагала йому у навчанні, лікуванні. Вона проживала разом з ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_13 . Вони говорили, що ОСОБА_14 для них більше ніж член родини. Приблизно у 2017-2018 роках він був вдома у ОСОБА_4 , де також були ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . ОСОБА_14 була вдягнута у халаті. Після смерті ОСОБА_13 за ОСОБА_15 доглядала ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_16 повідомив, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом з 2012 року. Вони разом приїжджали в с. Андріївка Миколаївського району Миколаївської області, де у ОСОБА_4 був будинок. ОСОБА_15 розповідав, що живе з ОСОБА_14 . Він балотувався у депутати та їздив селом проводив агітацію. ОСОБА_14 допомагала йому. У них були теплі стосунки. Йому відомо, що ОСОБА_4 хворів, догляд за ним здійснювала ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що була лікарем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Коли ОСОБА_4 прибув у лікарню у важкому стані, ОСОБА_1 була біля нього постійно, доглядала його, купувала ліки. Це було у 2018 році та у 2019-2020 роках. Їй відомо, що вони жили разом і у них були дуже близькі стосунки.

Свідок ОСОБА_18 повідомила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом в квартирі на АДРЕСА_10 . Вона бачила, що вони разом купували товар в магазині. Після смерті ОСОБА_4 позивачка залишилась проживати у квартирі.

Свідок ОСОБА_19 суду повідомила, що ОСОБА_4 знала з 2013-2014 років. З ОСОБА_1 вона знайома з 2005 року. ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 у мікрорайоні Ліски. ОСОБА_1 часто радилася з нею з приводу приготування їжі ОСОБА_4 , оскільки він часто хворів. Похованням ОСОБА_4 займалась ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_20 суду повідомила, що є медсестрою КНП Варварівська ЦРЛ. Їй відомо, що ОСОБА_1 перебувала у лікарні в 2012 році, а ОСОБА_4 у 2013-2014 рр. Коли ОСОБА_1 була у лікарні, за нею доглядав ОСОБА_4 . Коли він був у лікарні, за ним доглядала ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_21 суду повідомила, що в 2014 році познайомилась з ОСОБА_4 . ОСОБА_1 відрекомендувала його як друга. ОСОБА_1 розповідала, що вони з ОСОБА_4 жили разом. Вона бачила, що вони разом купляли товари, вели спільне господарство. У її присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 обговорювали плани на вечір. Вони разом їздили в с. Андріївка на вихідні. ОСОБА_4 розповідав, що в 2013 році він був у тяжкому стані в лікарні і ОСОБА_1 повернула його до життя своїм доглядом та турботою.

Свідок ОСОБА_22 , яка є двоюрідною сестрою позивачки, суду повідомила, що ОСОБА_4 знає з 2012 року. ОСОБА_1 говорила, що вона для нього була як наставник, як мати. ОСОБА_14 розлучилась з чоловіком і не мала, де жити. ОСОБА_4 запросив її жити до себе. Разом вони жили приблизно з 2013 року і до його смерті. ОСОБА_1 займалась похованням ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_23 , яка є донькою позивачки, суду повідомила, що ОСОБА_4 знає з 2013 року. ОСОБА_1 жила з ним в квартирі по АДРЕСА_10 як член родини. ОСОБА_4 був на її весіллі як член родини, надалі він був на всіх святах родини. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели спільний бюджет. Похованням ОСОБА_4 займалася ОСОБА_1 .

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі №5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: 1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; 2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі №461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі №754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі №520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі №752/13615/20-ц, від 25 вересня 2024 року у справі №645/4104/21.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі №531/295/19.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц).

Звертаючись до суду у цій справі ОСОБА_1 зазначала, що вона з ОСОБА_4 не є кровними родичами, проте вони сприймали один одного як брата та сестру. Коли у 2012 році вона опинилася у скрутному становищі, то ОСОБА_4 та його цивільна дружина ОСОБА_5 запропонували їй проживати разом з ними. Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, брали участь у витратах, пов`язаних із спільним проживанням, спільно харчувалися. Коли ОСОБА_4 хворів, то ОСОБА_1 опікувалася ним.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою наданими доказами доведено вказаний факт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Суд першої інстанції у розглядуваній справі, задовольняючи вказану позовну вимогу, правильно оцінив надані сторонами докази в їх сукупності та врахувавши, що сім`ю можуть складати не лише кровні родичі чи особи, які перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі встановив, що понад п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_4 і ОСОБА_1 проживали спільно; мали спільний бюджет; вели спільне господарство; брали участь у витратах, пов`язаних із спільним проживанням; спільно харчувалися.

Допитані у судовому засіданні та попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань свідки, підтвердили факт тривалого (більше п`яти років) проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_1 як одна сім`я.

Будь-яких інших підстав для довготривалого проживання ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , окрім як притаманних сім`ї стосунків із власниками квартири, судом не встановлено, а відповідач на наявність таких підстав не вказував та їх існування не доводив.

Зокрема не було встановлено факту укладення ОСОБА_1 договору найму житла чи внесення орендної плати за проживання тощо.

Досліджені судом письмові докази також вказують на те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 проживали більше п`яти років як одна сім`я, мали стосунки, притаманні родині.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про доведеність позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 не менш як п`ять років є переконливим і ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Що стосується тверджень відповідача про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_4 одночасно називав ОСОБА_24 і ОСОБА_5 його дружинами, що серед іншого, відображено у копії медичної карти за 2013 р., рішенні суду від 11.08.2023 у справі №490/11134/16-ц, поясненнях свідка ОСОБА_20 , то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Доведення до відома інших осіб ОСОБА_4 статусу ОСОБА_24 як його цивільної дружини не свідчить про наявність такого статусу. ОСОБА_24 цього не визнавала, пояснюючи, що проживала з ОСОБА_4 як член сім`ї, а не як чоловік та дружина.

До того ж судовим рішенням від 06 жовтня 2020 року у справі №487/8306/19, яке набрало законної сили 06 листопада 2020 року, встановлено факт проживання ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2006 року до 14 серпня 2019 року саме з ОСОБА_5 .

Доводи відповідача про те, що усі надані позивачкою докази є суперечливими, і відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_24 були дружніми, а не сімейними, колегія суддів вважає непереконливими.

Вказане відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, які б у сукупності беззаперечно свідчили про те, що відносини між померлим та ОСОБА_1 були саме дружніми, а не сімейними.

Досліджена судом сукупність доказів свідчить, що відносини між вказаними особами були саме такими, які притаманні сім`ї.

Що стосується посилань відповідача на те, що судом не було залучено до участі у справі в якості відповідача Ольшанську селищну раду Миколаївського району Миколаївської області, що впливає на її права, то колегія суддів вважає, що такі посилання є безпідставними.

Згідно з вимогами ст.12, 13 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд першої інстанції залучив вказану селищну раду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Отже, вказаній раді була відома суть справи, яка розглядається. За такого, права цієї ради порушені не були.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Миколаївської міської ради підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 серпня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 24 листопада 2025 року.