ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8475/25 Справа № 176/868/25 Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з трудових правовідносин в якій подана апеляційна скарга Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Гусейнов К.А.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та вимагав стягнути з відповідача на свою користь одноразову грошову допомогу за багаторічну сумлінну працю при звільнені з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 270 000,00грн та середній заробіток за час затримки розрахунку одноразової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію за період з 01 січня 2022року по 30 червня 2022року у розмірі 372 093,12грн.

Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він має стаж роботи у шахтах ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» понад 37 років. З 01 жовтня 2021року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Вказував, що на час звільнення позивача на ДП «СхідГЗК» діяв колективний договір в редакції, прийнятій на конференції трудового колективу ДП «СхідГЗК» 06 квітня 2018року на 2018-2019 роки, оскільки у 2020 та 2021 роках конференція трудового колективу з прийняття нового колективного договору на ДП «СхідГЗК» не проводилася. У день звільнення позивачем було подано заяву про виплату одноразової грошової допомоги згідно «Положення про умови виплати одноразової грошової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП«СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію», введеного в дію наказом ДП «СхідГЗК» №391 від 06 липня 2018року, яке було діючим на день звільнення позивача. Проте, дану грошову допомогу в передбачений Положенням термін позивачу виплачено не було.

У відповідь на його усне звернення у січні 2022року до керівництва Смолінської шахти, що є структурним підрозділом відповідача, позивачу було повідомлено, що допомогу буде виплачено найближчим часом. З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України з 24 лютого 2022року у ДП «СхідГЗК» почалися фінансові труднощі, заробітну плату працівникам виплачували із значними затримками, виникла заборгованість по виплаті заробітної плати, ЄСВ тощо. На усні звернення позивача до керівництва Смолінської шахти його було повідомлено про те, що виплату належної йому одноразової допомоги буде проведено пізніше, після стабілізації фінансової ситуації на підприємстві. Позивач в останні перед звільненням роки працював на керівних посадах на Смолінській шахті, тому з розумінням поставився до ситуації.

Наголошував, що виплату одноразової грошової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію йому виплачено так і не було. З цього приводу позивач звернувся до відповідача із заявою від 28 січня 2025року з вимогою провести виплату йому одноразової грошової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію.

У відповідь на заяву, позивач отримав лист відповідача від 20 лютого 2025року №15-10/1163, яким йому фактично відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з тим, що 01 квітня 2022року наказом по підприємству №87, з урахуванням ст.11 Закону України від 15 березня 2022року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», зупинена дія окремих положень Колективного договору ДП «СхідГЗК». Пунктом 23 Додатку 1 до наказу від 01 квітня 2022року №87 зупинена дія п.5.15 Колективного договору, за яким передбачена виплата одноразової допомоги за багаторічну працю на підприємстві і великий трудовий внесок, при розірванні трудового договору за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Крім того, Колективним договором на 2024-2025 рік дана виплата не передбачена.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача виплатити йому суми одноразової грошової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК», вважає такі дії відповідача, як колишнього роботодавця, протиправними, та вважає, що має право на отримання зазначеної допомоги а також має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2022року по 30 червня 2022року включно (в межах строку за 6 місяців) в розмірі 372093,12грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025року позов ОСОБА_1 до ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплачених грошових сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто із ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 270 000,00грн та середній заробіток за час затримки розрахунку одноразової грошової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію за період з 01 січня 2022року по 30 червня 2022року у розмірі 135 000,00грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що позивач має право на одноразову грошову допомогу за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК», яка не була йому виплачена відповідачем, а також на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Водночас, суд вважав за можливе зменшити розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з ДП «СхідГЗК» на користь ОСОБА_1 , і визначив такий в розмірі 135 000,00грн, вважав, що такий розмір середнього заробітку є співмірним розміру невиплаченої суми, справедливим до роботодавця і таким, що відповідає обставинам даної справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

08 липня 2025року ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025року.

В апеляційній скарзі висловило вимогу про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем пропущено встановлений ч. 2 ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Скаржник вважав, що оскільки письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні було вручено ще під час його звільнення, тому починаючи з 01 жовтня 2021року позивач був обізнаний та мав право звернутися до суду щодо порушення свого права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти апеляційної скарги, заявляв, що обставини якими скаржник обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2025року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

25 вересня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 18 листопада 2025року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Відповідно до трудової книжки позивача ОСОБА_1 , він дійсно у період з 26 вересня 1981року (п.13 трудової книжки) по 01 жовтня 2021року перебував на різних посадах у трудових відносинах з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та, на підставі наказу №1149 о/с від 01 жовтня 2021року, був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.19-24).

Наказом генерального директора ДП "СхідГЗК" № 391 від 06 липня 2018року було введено в дію з 06 липня 2018року «Положення про умови виплати одноразової грошової допомоги за довгорічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію» (а.с.25-28).

У відповідності до п.п. 2.2, 2.4. «Положення про умови виплати одноразової грошової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію» сума одноразової грошової допомоги для керівників встановлюється в розмірі 5 посадових окладів. Для отримання одноразової грошової допомоги працівник підприємства повинен подати на ім`я генерального директора підприємства письмову заяву встановленої форми. Згідно з п.1.2 Положення є невід`ємною частиною Колективного договору ДП "СхідГЗК".

Відповідно до супровідного листа від 01 жовтня 2021року №17-35/3052 уповноваженим працівником Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» на ім`я Голови комісії ДП «СхідГЗК» з визначення права на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію було направлено всі необхідні документи позивача для розгляду комісією питання з визначення його права на виплату допомоги позивачу ОСОБА_1 на 11 аркушах (а.с.29, зворот).

Листом №17-35/122 від 30 січня 2025року підприємство надало ОСОБА_1 копію завіреного супровідного листа від 01 жовтня 2021року, яким до ДП «СхідГЗК» було направлено його заяву про виплату одноразової грошової допомоги та додані всі необхідні документи (а.с.29).

Відповідно до письмової відповіді ДП «СхідГЗК» №15-10/1163 від 20 лютого 2025року на заяву ОСОБА_1 від 28 січня 2025року встановлено, що з 01 квітня 2022року наказом по підприємству №87 зупинена дія окремих положень Колективного договору ДП «СхідГЗК». Пунктом 23 Додатку 1 до наказу від 01 квітня 2022року №87 зупинена дія п.5.15 Колективного договору, за яким передбачена виплата одноразової допомоги за багаторічну працю на підприємстві і великий трудовий внесок, при розірванні трудового договору за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Крім того, Колективним договором на 2024-2025 рік дана виплата не передбачена (а.с.31).

Згідно довідки ДП «СхідГЗК» №18-30/259 від 06 березня 2025року середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 63 492,08грн, а посадовий оклад ОСОБА_1 складає 54 000,00грн. (а.с.30).

Сторони не оспорюють той факт, що позивачу так і не була виплачена одноразова грошова допомога за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «Схід ГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію.

Листом від 20 лютого 2025року ДП «СхідГЗК», розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 від 28 січня 2025року, останньому було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги за багаторічну працю на підприємстві (а.с.31).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що позивач має право на одноразову грошову допомогу за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК», яка не була йому виплачена відповідачем, а також на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, що відповідатиме співмірності розміру невиплаченої суми, буде справедливим до роботодавця і таким, що відповідає обставинам даної справи.

Суд також виснував, що позивач звернувся до суду в строк, визначений ст. 233 КЗпП України.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Згідно із статтею 2 того ж Закону колективний договір укладається на підприємстві, в установі, організації, а також з фізичною особою, яка використовує найману працю. Аналогічні положення містяться у статті 11 КЗпП України, а також статті 65 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Статтею 17 КЗпП України та статтею 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» визначено, що колективний договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у ньому. Після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором. Колективний договір зберігає чинність у разі зміни складу, структури, найменування роботодавця, від імені якого укладено цей договір. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За змістом статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно з п. 2.9 «Положення про умови виплати одноразової грошової допомоги за довгорічну сумлінну працю при звільненні з ДП «Схід ГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію» виплата одноразової грошової допомоги працівнику підприємства, звільненому за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, розпочинається при звільненні та продовжується після його звільнення протягом наступних трьох місяців (а.с.25-28).

У відповідності до п.п. 2.2, 2.4. «Положення про умови виплати одноразової грошової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію» сума одноразової грошової допомоги для керівників встановлюється в розмірі 5 посадових окладів.

Враховуючи встановлені обставини у справі та вищенаведені вимоги закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на одноразову грошову допомогу за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК», яка не була йому виплачена відповідачем.

Та одноразова грошова допомога за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію мала бути виплачена позивачу у день його звільнення.

Водночас, згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у позивача виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Звертаючись до суду з апеляційної скаргою, ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» вказувало, що оскільки письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні було вручено ще під час його звільнення, тому починаючи з 01 жовтня 2021року позивач був обізнаний та мав право звернутися до суду щодо порушення свого права, а тому позивачем пропущено встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду з цим позовом, проте такі доводи скарги були предметом оцінки судом першої інстанції та є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 233 КзпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Із даною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся 07 березня 2025року, тобто в тримісячний строк з дня, коли ДП «Схід ГЗК» повідомило про відмову у виплаті належних йому при звільнені сум листом від 20 лютого 2025року.

Тож, тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не порушений.

Крім того, на момент звільнення позивача, а саме до 19 липня 2022року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Водночас варто враховувати правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів. Тобто дія частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022року № 2352-IX) поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Так, у рішенні від 06 квітня 2023року у справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX) лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний підхід щодо застосування приписів статті 233 Кодексу законів про працю України застосовано Верховним Судом у постановах від 19.01.2023року у справі №460/17052/21, від 27.04.2023року у справі № 300/4201/22, від 28.09.2023року у справі № 140/2168/23, від 20.11.2023року у справі № 160/5468/23, від 07.10.2024року у справі № 500/7802/23 та від 31.10.2024року у справі № 500/7140/23.

Посилання апеляційної скарги про те, що починаючи з 01 жовтня 2021року позивач був обізнаний та мав право звернутися до суду щодо порушення свого права не приймається судом до уваги, оскільки не знайшло свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

Так, строк на право звернення до суду починається з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні та фактично позивачеві було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги за багаторічну працю на підприємстві лише Листом від 20 лютого 2025року ДП «СхідГЗК».

Заразом позивач наполягав, що він не отримував від відповідача письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, ні в день звільнення, ні пізніше та доказів про отримання ним такого повідомлення відповідач до суду не надав.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Тож, враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції правильно дійшов до остаточного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 405 000,00грн, яка складається із одноразової грошової допомоги за багаторічну сумлінну працю при звільненні з ДП «СхідГЗК» у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 270 000,00грн та середнього заробітку за час затримки розрахунку зазначеної одноразової грошової допомоги в розмірі 135 000,00грн.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Отже, встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат».

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2025року.

Судді: