Провадження №2/523/2195/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради - Позднякової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви та аргументів учасників справи

22 липня 2024 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представниця адвокат Самборська Н.П., до ОСОБА_4 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що від спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , вони разом із сином відповідачки, ОСОБА_6 , проживали однією сім`єю. В 2013 році стосунки з відповідачкою були розірвані, оскільки вона не достатньо приділялася увага вихованню дітей. Син позивача залишився проживати з ним та його родичами. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи встановлено, що відповідачка застосовувала до мого сина ОСОБА_5 психологічне та фізичне насильство, вживала алкогольні та наркотичні засоби в присутності дитини, в зв`язку з чим психологом серед іншого було рекомендовано припинення зустрічей дитини з матір`ю до того часу, як дитина проявить бажання спілкуватися з нею. Рішеннями суду визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком та стягнуто з матері дитини аліменти на його утримання, наразі заборгованість по яким складає 151141,15 грн. Останній раз відповідачка спілкувалася з сином у липні 2020 року на засіданні органу опіки та піклування, не відвідувала його в школі, взагалі його вихованням, станом здоров`я його навчанням не цікавиться, не виявляла турботи, не надавала коштів на його утримання, жодного разу не зателефонувала.

На теперішній час син проживає з позивачем в квартирі його матері, за місцем проживання характеризується позитивно, зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує дохід, який дозволяє належно утримувати сина. Дитина доглянута, відвідує школу, спортивні секції, отримує належну медичну допомогу за потреби.

ОСОБА_3 відзив на позов не надавала, однак 11 вересня 2024 року склала заяву про визнання позову про позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_1 , її підпис засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міхальовою Г.В.. В зазначненій заяві також просила розгляд справи здійснювати у її відсутності, не повідомляти і не викликати її з цього питання ні в суд, ні в орган опіки та піклування.

Представник третьої особи направив до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рух справи в суді

30 липня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито суддею Пересипського (Суворовського) районного суду м.Одеси ОСОБА_8 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 541/0/15/25 від 18 березня 2025 року ОСОБА_8 звільнено з посади судді Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.

При повторному автоматизованому розподілі суддю Середу І.В. визначено автоматизованою системою документообігу суду відповідно до вимог ст.ст.14, 33 ЦПК України та 10 квітня 2025 року справу прийнято до провадження.

Позиція учасників справи в суді.

У судовому засіданні позивач та його представниця підтримали заявлені вимоги у повному обсязі з підстав вказаних в позові.

Крім того, представницею позивача повідомлено суд, що небажання відповідачки з`являтися в суд підтверджується наданою заявою, яку вона отримала безпосередньо від відповідачки. В першу чергу відповідачку турбувало питання, чи не стосується цей спір стягнення з неї коштів, а коли їй було повідомлено про предмет позову, то склала цю заяву, оскільки не бажає, щоб її більше турбували з питання позбавлення батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_5 .

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток, проте поштова кореспонденція поверталася до суду без вручення адресату з довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд враховує наявну у справі заяву ОСОБА_3 від 11 вересня 2024 року, за змістом якої вона знає про розгляд справи, визнає позов та просить розгляд справи здійснювати у її відсутності.

Представниця третьої особи Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в судовому засіданні підтримала раніше поданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно сина ОСОБА_7 . При цьому вона підтвердила, що спілкування з матірю відбувалося в телефонному режимі, вона не виявляла бажання надати якісь докази на підтвердження виконання нею батьківських обов`язків, просила не турбувати її з приводу цього питання.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини встановлені судом у ході розгляду справи

Судом встановлено, що під час спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_5 .

11.03.2020 року ОСОБА_4 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей, про визначення місця проживання дитини разом з нею, а ОСОБА_1 , у свою чергу, 15.09.2020 року надійшла зустрічна позовна заява

27 липня 2021 року Пересипський (Суворовський) районний суд м. Одеса своїм рішенням у справі № 523/4686/20 визначив місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , а первісний позов ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Як свідчить вказане рішення судом було встановлено, що сторони у справі не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак спільно проживали на протязі 2006 2012 років. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом 2013 2019 років малолітня дитина ОСОБА_5 проживав то у матері, то у батька, то з бабусею. Зпочатку 2020 року малолітній ОСОБА_9 проживає з батьком.

Також судом було встановлено, що що дитина виявляє більшу особисту прихильність та довіру до батька, між батьком та дитиною склались теплі та дружні стосунки засновані на взаємній повазі та розумінні. Батько ОСОБА_1 забезпечує дитину як матеріально так і підтримує морально. Така підтримка має місце як під час успіхів так і під час невдач малолітнього ОСОБА_5 . Стан здоров`я, вік та фізичний розвиток малолітнього ОСОБА_5 дозволяє проживати йому разом з батьком. Натомість, з матір`ю ОСОБА_4 у дитини склались внутрішньо напружені стосунки, що вбачається як з висновку органу опіки та піклування, так і з Висновку експерта №15/20, за результатами проведення судової психологічної експертизи, згідно якого поведінка матері ОСОБА_10 надає негативний влив на розвиток малолітнього ОСОБА_5 . Експертом рекомендовано припинення зустрічей дитини з матір`ю до того часу, коли ОСОБА_11 проявить бажання спілкуватись з нею. За викладених обставин, визначення проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір`ю, з якою він не проживає тривалий період, може призвести до негативних наслідків і непередбачуваних психологічних травм для малолітнього, а тому не відповідає його інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно стабільній атмосфері.

11.03.2020 р. ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_9 , а ОСОБА_1 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_10 про стягнення аліменти на його користь на утримання сина, справа № 523/3733/20.

16 вересня 2022 року у вказаній справі Пересипським (Суворовський) районним судом м.Одеса ухвалено рішення, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 , а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку з 15 травня 2020 року і до повноліття дитини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до акту від 30 червня 2020 року, складеного сусідами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 за цей період проживання сином опікувався батько та бабуся, мати навідувала дитину рідко і не приділяла їй належної уваги.

З 2018 по 2019 роки син разом з батьком і його близькими родичами проживали за адресою: АДРЕСА_2 .

З 2019 року вони почали проживати за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі, яка була придбана матір`ю позивача.

05 лютого 2020 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_16 та змінила прізвище на « ОСОБА_17 ».

Відповідачка не цікавилася життям та навчанням сина, жодного разу школу, в якій він навчався, не відвідувала, що підтверджується характеристикою Одеській ЗОШ № 25 Одеської міської ради від 28 квітня 2021 року.

За розрахунком державного виконавця у виконавчому провадженні № 74443046 розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 станом на травень 2024 року складав 151141,15 грн.

Останній раз відповідачка спілкувалася з сином на засіданні органу опіки та піклування в липні 2020 року. З того часу вона жодного разу не виявила бажання побачитися з сином, не цікавилася його вихованням, станом здоров`я, навчанням та спортивними досягненнями, не відвідувала його в школі, не виявляла турботи, не надавала коштів на його утримання, жодного разу не зателефонувала.

З 1-го по третій клас ОСОБА_5 навчався у Одеському НВК № 67 ЗОШ І-ІІІ ст. ліцей Одеської міської ради. За період навчання у цій школі мати була на одному із трьох батьківських зборах наприкінці І семестру 2019-2020 навчального року, значну увагу дитині приділяли бабуся та батько.

З 4-го по 7-й класи ОСОБА_5 продовжив навчання у ОЗШ№ 25 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради, за період навчання у школі мати жодного разу до школи не приходила.

Наразі ОСОБА_5 навчається у Одеській гімназії № 12 Одеської міської ради, за час навчання проявив себе активним, дисциплінованим, відповідальним та позитивним учнем, батько приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, бере участь у батьківських зборах, контактує з класним керівником.

ОСОБА_5 відвідує ФК «Пальміра», де займається із вересня 2019 року, під час занять проявляє інтерес до футболу, зацікавлений у власному розвитку, на тренування ОСОБА_7 приводить бабуся або батько, який приділяє багато уваги та зусиль фізичному розвитку дитини, здоров`ю та повністю фінансує заняття сина спортом.

Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», наданою Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України, ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території України станом на 05.06.2024 незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує дохід, що підтверджується податковими деклараціями платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2020 - 2023 роки.

За місцем проживання позивач характеризується позитивно. Сусіди родини ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 повідомили, що позивач проживає за вказаною адресою з народження, за цей час зарекомендував себе з позитивного боку, проживає разом зі своїм неповнолітнім сином, ОСОБА_5 , якого самостійно доглядає, утримує та виховує. Мати дитини за місцем проживання сина ніхто з сусідів не бачив.

ОСОБА_4 притягувалась Пересипським (Суворовським) районним судом м. Одеси до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП: 12 липня 2019 року справа № 523/7692/19 та 03 червня 2019 року справа № 523/6425/19 за неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно свого сина ОСОБА_22 .

Відповідно до наданого висновку від 26 жовтня 2024 року № 01-05-8/1258 Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою об`єктивного та всебічного розгляду порушеного питання органом опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради було проведено телефонну бесіду з ОСОБА_3 з проханням надати інформацію, яка б підтверджувала її участь у вихованні та утриманні дитини. В бесіді ОСОБА_23 повідомила, що вона не проти позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 . При цьому жодної інформації, яка б підтверджувала її участь у вихованні та утриманні дитини, не надіслала.

16 жовтня 2024 року спеціалісти органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради обстежили умови проживання родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , про що складено відповідний акт. Під час виходу встановлено, що батько створив необхідні умови для проживання сина, у нього є окрема кімната, ліжко, шафа, комп`ютер, канцелярські приладдя, в наявності одяг та взуття по сезону відповідно віку.

25 вересня 2024 року фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі здійснено вихід для проведення оцінки потреб сім`ї родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , у ході якого встановлено, що батько здатний виконувати батьківські обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною.

На телефонний дзвінок фахівця із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі ОСОБА_3 повідомила, що просить її не турбувати з цього приводу.

Під час бесіди працівниками органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради з ОСОБА_5 останній повідомив, що з матір`ю він не спілкується, подарунків від неї не отримує, його вихованням та утриманням займається батько.

У зв`язку з чим Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду пояснив, що йому як батькові позивача відомо, що мати ОСОБА_7 зловживає алкогольними та наркотичними речовинами, била онука, виганяла його з дому, коли приводила до себе чоловіків, пізніше вона вийшла заміж, її чоловіка також знає з негативної сторони. Одного разу йому повідомили, що його онук плаче на вулиці, коли він приїхав, то мати сиділа у машині з якимось чоловіком, а дитина була на вулиці. Взагалі ОСОБА_11 з ними проживає з 2-3 років, мати ним взагалі не цікавиться, при зустрічі відвертає обличчя, матеріальної допомоги не надає, зі святами не вітає.

Свідок ОСОБА_25 , яка є матір`ю позивача, суду пояснила, що онук проживає з ними, батько піклується ним, дитина займається спортом, мати ним не цікавиться, онук сам просив, щоб вони забрали його до себе, він її боявся, там постійно збирається якась компанія, кричать сваряться, ОСОБА_11 казав, що вона його била, та сама вона бачила, як мати шарпала сина та кричала на нього, онук жодного разу не виявив бажання побачитися з мамою.

Опитаний у судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 , заявив, що він категорично не бажав проживати разом із матір`ю, тому за його проханням батько почав вирішувати питання про визначення місця проживання сина з ним, оскільки за час спільного проживання з матір`ю вона його ображала, застосовувала силу, приводила до себе інших чоловіків, виставляла його на вулицю, вела аморальний спосіб життя. Матір з ним не спілкується, не телефонує, і її номеру телефону він не знає. Батько турбується про нього і займається його вихованням. У судовому засіданні він повідомив, що згоден на позбавлення матері батьківських прав.

Позиція суду

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, свідків, дитину, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, діючої на Україні з 27.09.1991, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява № 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Як закріплено нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з нормами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Нормами ч.1,2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За нормами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз встановлених судом обставин вказує на те, що вже тривалий час неповнолітній ОСОБА_9 , проживає з батьком, і рішенням суду від 27 липня 2021 року місце проживання остаточно визначено з батьком.

На час розгляду справи дитині виповнилося 15 років, і в судовому засіданні ОСОБА_5 було надано можливість висловитися з приводу позбавлення матері батьківських прав, на що він повідомив про свою згоду, вказавши на те, що його небажання проживати разом з матір`ю та погодження на позбавлення її батьківських пов`язане з її поведінкою до нього з раннього дитинства та ставленням до виконання нею батьківських обов`язків, відсутності турботи про нього.

Суд звертає увагу на те, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення матері батьківських прав грунтується на дослідженні наданих доказів та спілкуванні з батьками і дитиною, підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або об`єктивності у суду не має.

На підставі зібраних доказів судом встановлено, що утриманням і вихованням сина займається батько, мати не приділяє уваги сину, не цікавиться його життям, розвитком, успіхами, не піклується про фізичний і духовний розвиток,навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення і розвитку; не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу.

Крім того, суд звертає увагу на те, що сама поведінка відповідачки під час знаходження справи в суді, її небажання з`являтися в суд висловлене в заяві, також свідчить про відсутність інтересу до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще.

Оцінивши усі докази в сукупності, суд дійшов висновку, про обгрунтованість вимоги, оскільки під час судового розгляду безперечно встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина ОСОБА_5 і на цих підставах повинна бути позбавлена батьківських прав.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Судові витрати

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачки також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263, 265, 268, 273, 354,355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 14 листопада 2025 року.

Суддя