КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Вітліної Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року у складі судді Янченка А.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн, а також неповнолітньої дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 10 000 грн щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття.

Позов обґрунтовано тим, що 18 червня 2009 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Великорацької сільської ради Родомишльського району Житомирської області, актовий запис № 7, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №1648 складений 29 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві) та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №2776 складений 09 грудня 2020 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Оскільки спільне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, подружні відносини між ними були припинені через різні характери, погляди на життя та інтереси.

Після розірвання шлюбу відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Діти проживають разом з позивачкою, але її доходів на утримання дитини не вистачає.

Взаємної згоди щодо участі батька у вихованні та утриманні дітей сторонами не досягнуто, оскільки Відповідач відмовляється спілкуватися, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з цією позовною заявою про стягнення аліментів.

Позивачці відомо, що останнє офіційне місце роботи Відповідача ТОВ «Триплекси, водій, його місячна заробітна плата складає приблизно 60 000 гривень. Крім того, відповідач має інші неофіційні джерела доходів.

Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання обох дітей у твердій грошовій сумі, оскільки це буде відповідати принципу розумності та справедливості.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду 15 листопада 2024 року і до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду 15 листопада 2024 року і до повноліття дитини. У задоволенні іншої частини позову - відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп в дохід держави.

В апеляційній скарзі адвокат Вітліна М.О. в інтересах ОСОБА_1 , просить змінити рішення в частині розміру аліментів та стягувати з відповідача на користь позивачки в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина з 3 500 грн до 1 598 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття. Зменшити аліменти, що стягуються з відповідача на користь позивачки в твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки з 3 500 грн до 1 281 грн 50 коп починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення шестирічного віку та до 1 598 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, щомісячно, починаючи з дня досягнення шестирічного віку і до повноліття відповідно. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосування норм матеріального права, а також не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Посилається на те, що визначений судом розмір аліментів є неспівмірним з отримуваним відповідачем доходом.

Звертає увагу, що позивачкою не доведено жодними доказами, що вона витрачає на утримання дітей щомісяця сукупно 20 000 гривень, що значно перевищує прожитковий мінімум на дитину.

Вказує, що у відповідача відсутня фінансова можливість сплачувати щомісячно аліменти у сукупному розмірі 20 000 грн. На підтвердження цього суду надавалась довідка форми ОК-5, відповідно до якої середній заробіток відповідача за 2024-2025 роки становить близько 9 000 грн (найбільша сума доходу була в січні 2024 року - 20 651 грн 72 коп, однак починаючи з лютого 2024 року дохід знизився до 8 000 грн - 14 607 грн 93 коп). Зокрема в січні 2025 року дохід становив 8 000 грн.

Крім того, судом першої інстанції було враховано перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері ОСОБА_8 , яка є особою з інвалідністю II групи, однак не враховано, що відповідач має здійснювати фінансову допомогу їй.

Скаржник зазначає, що жодним чином не відмовляється здійснювати фінансову допомогу у забезпеченні спільних з позивачкою дітей, втім вважає, що аліменти в задоволеному рішенням суду першої інстанції розмірі є неспівмірними з його доходами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2009 року, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 квітня 2024 року.

Від шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зі справи видно, що діти сторін проживають разом з матір`ю й ОСОБА_1 належної допомоги на утримання дітей не надає.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з підстав його доведеності та наявності правових підстав до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 3500 грн. на кожну дитину.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Твердження апеляційної скарги про те, що районним судом під час ухвалення рішення не враховано, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться мати, інвалід другої групи, а його сукупний дохід у 2025року зменшився у порівнянні з попереднім роком, колегія суддів визнає такими, що не спростовують обґрунтованість встановленого судом розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 2,3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно керівних роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», які аналогічні змісту ч. 1 ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлений судом розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 у розмірі 3 500 грн. на кожну дитину, узгоджується з положеннями ч. 1 ст. 182 СК України та керівними роз`ясненнями згаданої постанови Пленуму, а також відповідає обставинам справи.

Відповідно до змісту ухваленого рішення, викладаючи його мотиви, з якими погодився апеляційний суд, районний суд керувався фактом щорічного зростання прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також базовими потребами для гармонійного розвитку особистості, як члена суспільства у демократичній державі та того, що обов`язок утримання та виховання дітей лежить на обох батьках.

Доводи апеляційної скарги на неспроможність сплати відповідачем аліментів у визначеному судом розмірі з посиланням на наявність доказів щодо офіційного доходу, апеляційний суд відхиляє, остільки районний суд, керуючись принципами диспозитивності, розумності, достатності та справедливості обґрунтовано виходив з обставин справи, пояснень сторін та доказів, долучених до справи, які були предметом дослідження та врахування під час вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої інстанції ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, зважаючи на приписи статті 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Вітліної Марини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: