Окнянський районний суд Одеської області
Справа № 506/1053/24
Провадження № 2/506/8/25
У Х В А Л А

про закриття провадження

19.11.2025 року селище Окни

Окнянський районний суд Одеської області в складі

головуючого судді Чеботаренко О.Л.

за участю секретаря судового засідання Смернової Д.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Кресюна В.А.

представника відповідача адвоката Сердюкова Б.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Окни у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Приватного підприємства «АГРОФОН» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення у зв`язку з закінченням терміну дії договору,

В С Т А Н О В И В:

01.10.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «АГРОФОН» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення у зв`язку з закінченням терміну дії договору та відмовою у сплаті орендної плати протягом двох років поспіль зі стягненням орендної плати, 3% річних, індексу інфляції, пені за користування земельною ділянкою.

Разом з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою від 03.10.2024 року було відмовлено.

07.10.2024 року по даній справі відкрито провадження.

В подальшому позивачем було подано змінену позовну заяву від 06.12.2024 року, яка була залишена без руху ухвалою від 11.12.2024 року, а також змінену позовну заяву від 16.12.2024 року.

23.12.2024 року до суду надійшла зменшена позовна заява, в якій викладено позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення у зв`язку з закінченням терміну дії договору та відмовою у сплаті орендної плати протягом двох років поспіль зі стягненням орендної плати за користування земельною ділянкою.

27.02.2025 року від представника позивача до суду надійшла письмова заява про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки, зі стягненням збитків доходів, які б ОСОБА_1 міг би реально одержати, якби його право не було порушене (упущена вигода), яка ухвалою від 04.03.2025 року була залишена без руху.

10.03.2025 року від представника позивача до суду надійшла письмова заява про збільшення позовних вимог від 07.03.2025 року, в якій викладено позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди, а також про стягнення збитків (упущеної вигоди) за користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 03.04.2025 року, позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про прийняття письмової (позовної) заяви про збільшення позовних вимог від 07.03.2025 року, яка надійшла до суду 10.03.2025 року, в частині вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди).

Таким чином, у позивача залишились позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення.

В обґрунтування зазначених позовних вимог, в редакції, викладеній в заяві від 07.03.2025 року, яка надійшла до суду 10.03.2025 року, представник позивача посилався на те, що між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ПП «Агрофон» невідомо коли була укладена Додаткова угода до Договору оренди землі кадастровий номер №:01:00:_:_, площею ___га ріллі, яка знаходиться на території Топалівської сільської ради Красноокнянського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Сторони погодилися викласти у новій редакції пункти договору, зокрема, щодо того, що Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2023 року. Після спливу вказаного терміну Орендар має переважне право на поновлення його на новий строк на тих самих умовах, за відсутності письмових заперечень з боку орендодавця. Крім того, встановлено розмір орендної плати на рівні 7% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки. З усіх інших питань Сторони керуються умовами договору. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.04.2024 року слідує те, що даний Договір оренди зареєстрований 28.07.2016 року і діє до 31.12.2023 року.

16.09.2023 року ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_2 успадкував та отримав свідоцтво на спадщину на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0452, площею 9,0093 га ріллі, яка знаходиться на полі площею 142 га на території Топалівської сільської ради Подільського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Після смерті матері позивач повідомив представника ПП «АГРОФОН» в с.Топали Кожухаря А. про те, що він є спадкоємцем після смерті матері і про те, щоб йому перераховували кошти за орендну плату на його рахунок. ОСОБА_3 запевнив позивача про те, що орендну плату він отримає вчасно. З 13.06.2022 року позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 . Приблизно на початку лютого 2023 року позивач при зустрічі запитав ОСОБА_4 , чому йому не виплачують орендну плату, на що ОСОБА_3 відповів, що у підприємства якісь проблеми, але він вирішить питання і виплатить йому орендну плату. У серпні 2023 року позивач знову поцікавився у ОСОБА_4 , чому йому не виплачують орендну плату, на що той йому відповів, що йому необхідно вступити в спадщину і після цього орендна плата йому буде виплачена. 16.09.2023 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері.

15.04.2024 року позивач особисто прибув в офіс ПП «АГРОФОН» та пропонував звільнити його земельну ділянку, так як позивач хотів обробляти земельну ділянку самостійно, але отримав відповідь про те, що підстав для звільнення земельної ділянки немає і відповідач і надалі буде її обробляти. 15.04.2024 року позивач звернувся до адвоката за правничою допомогою і в цей же день була підготовлена та відправлена претензія на адресу відповідача про звільнення земельної ділянки. Акти приймання-передачі земельної ділянки ні після закінчення договору оренди земельної ділянки 01.01.2024 року, ні у квітні та травні 2024 року ПП «АГРОФОН» не склав, земельну ділянку відповідачу не передав, як і не виплатив орендну плату за користування земельною ділянкою за 2022 та 2023 роки включно. Поки йшла переписка поштою ПП «АГРОФОН» засіяло земельну ділянку соняшником та пообіцяло позивачу звільнити земельну ділянку після збору врожаю соняшника. Відповіді на претензію відповідач не надав. Станом на 22.09.2024 року ПП «АГРОФОН» зібрало соняшник, але категорично відмовилось звільнити земельну ділянку, мотивуючи тим, що договір діє до 31.12.2024 року, а сільськогосподарський рік закінчується у серпні місяці, тому вони звільнять земельну ділянку лише у серпні місяці 2025 року і не раніше, що і змусило позивача звернутися з даним позовом до суду, бо в інший спосіб захистити свої права він не може. Орендну плату відповідач згоден платити лише за 2022 та 2023 роки, посилаючись на те, що нібито позивач за орендною платою не звертався, а звернувся лише у 2024 році.

При цьому, крім того, що позивач особисто повідомив представника відповідача про те, що він прийняв спадщину після смерті матері, ПП «Агрофон» могло отримати такі відомості щодо спадкоємця після смерті ОСОБА_2 щодо земельної ділянки: з відкритого доступу до ДЗК безкоштовно; з державного реєстру речових прав на нерухоме майно платно, сплативши 35 грн, але навмисно не скористався своїм правом на це. Відповідач не виконував вимог договору оренди земельної ділянки від 03.01.2012 року та додаткової угоди від 28.07.2016 року та навмисно не виплачував орендну плату позивачу за 2022-2023 роки взагалі, мотивуючи тим, що позивач не надав відповідні банківські реквізити. При цьому, ПП «АГРОФОН» не направило кошти за орендну плату на депозитний рахунок нотаріуса для вручення їх позивачу.

Строк дії договору оренди закінчився 31.12.2023 року. Відповідач не направляв позивачу жодного письмового повідомлення про те, що він має бажання продовжити дію договору оренди, що передбачено п.8 договору, і позивач такого повідомлення не отримував та згоду на продовження строку дії договору не надавав, а тому, на думку представника позивача, дії ПП «АГРОФОН» з 01.01.2024 року на належній позивачу земельній ділянці є незаконними. 10.02.2025 року на рахунок позивача надійшла орендна плата. Разом з тим, передати позивачу земельну ділянку за актом приймання-передачі відповідач категорично відмовився. Тому представник позивача просив усунути перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0452, площею 9,0093 га ріллі, яка розташована на території Окнянської територіальної громади Подільського району Одеської області, шляхом зобов`язання приватного підприємства «АГРОФОН» її звільнення з 01.01.2024 року, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки б/н від 03.01.2012 р та Додаткової угоди б/н від 17.08.2016 року 31.12.2023 року. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Представником відповідача до суду подано відзив на позов, в якому зазначено, що строк дії договору оренди закінчився 31.12.2023 року. Після закінчення строку оренди землі відповідач припинив її використання. Починаючи з 01.01.2024 року і до цього часу відповідач не використовує земельну ділянку відповідача і жодних перешкод у користуванні власником належною йому земельною ділянкою не існує. І позов, і додатки до нього не містять жодного доказу відповідних порушень прав позивача з боку ПП «Агрофон». Тому права позивача не порушено, що, в свою чергу ,виключає будь-які законні підстави для задоволення позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Крім того, позивач, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, не виконав свій обов`язок щодо повідомлення про цей факт орендаря, хоча за законом зобов`язаний був це зробити протягом місяця з дня державної реєстрації права власності на неї, що, в свою чергу, позбавило відповідача виконати свій обов`язок по сплаті орендної плати новому власнику земельної ділянки. Крім того, направивши відповідачу претензію, представник позивача, всупереч інтересам свого клієнта, не вказав платіжні реквізити нового власника земельної ділянки, а також не надав примірники акту прийому-передачі земельної ділянки, намагаючись безпідставно перекласти відповідні обов`язки на відповідача, що, на думку представника відповідача, може свідчити про мету створення штучного позову за відсутності предмету спору. При цьому, будь-яких доказів відмови відповідача сплатити орендну плату за 2022-2023 рік, стороною позивача не надано. Єдиною дійсною причиною її несплати є те, що позивач не повідомив відповідача про зміну власника і не вказав свої реквізити для сплати.

З урахуванням зазначеного, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю та здійснити розподіл судових витрат на підставі документів і доказів, які будуть подані відповідачем. При цьому, відповідно до ч.8 ст.141 і ч.1 ст.246 ЦПК України ПП «Агрофон» робить заяву про те, що надасть до суду усі передбачені ЦПК України документи, які підтверджують розмір понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного рішення. Що стосується судових витрат, понесених позивачем, то так як, на думку представника відповідача, спір виник через неправильні дії позивача, то відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, на позивача повинні бути покладені усі судові витрати за результатами розгляду справи.

Крім того, у заяві від 12.02.2025 року представник відповідача зазначив, що 07.02.2025 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про отримання грошових коштів за оренду земельної ділянки, яка вказана в цій справі ,та 10.02.2025 року відповідач здійснив на користь позивача відповідну оплату в сумі 45000 грн, що підтверджується квитанцією №161 від 10.02.2025 року.

Ухвалою від 22.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на те, що після закінчення строку дії договору оренди, який закінчився 31.12.2023 року, відповідач земельну ділянку позивачу не повернув, акти прийому-передачі земельної ділянки не склав, натомість засіяв земельну ділянку соняшником, протягом 2024 року виростив врожай та після збору соняшника земельну ділянку не повернув і знову засіяв земельну ділянку озимою культурою. Позивач офіційно звернувся до державного реєстратора та скасував договір оренди землі і на даний час вже офіційно внесені дані до державного реєстру про те, що договір розірвано. Одночасно позивач звернувся до відповідача і щодо виплати орендної плати за 2022 і 2023 рік, а також передачі земельної ділянки. Орендна плата була виплачена, а акт приймання-передачі земельної ділянки до цього часу не підписано. Представник відповідача вказує на те, що відповідач не користувався земельною ділянкою, однак у позивача є ще одна земельна ділянка, площею 4,5 га, а всього 13,5 га і всі вони були засіяні одним масивом, тому сторона позивача впевнена, що вказаною земельною ділянкою користувалося саме ПП «Агрофон», яке восени засіяло озиму пшеницю, а влітку вночі зайшло і зібрало врожай. Тоді позивач встановив межі і цю землю йому фактично передали, хоча за документами її ніхто не передавав. При цьому відповідно до закону при укладенні договору оренди землі земельна ділянка передавалась відповідачу, як орендарю за актом прийому-передачі, тому і повернута мала бути за актом прийому-передачі, але відповідач цього не зробив, а перекладає цей обов`язок на позивача, а сам тим часом протягом 2024 і 2025 року використовував належну позивачу земельну ділянку в своїх цілях.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві на позов, зазначивши, що орендна плата за 2022 та 2023 рік позивачу була виплачена протягом декількох днів після його звернення з відповідною заявою з зазначенням відповідних платіжних реквізитів. Щодо повернення земельної ділянки, то стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач вчиняв будь-які перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою. Після закінчення строку дії договору оренди 31.12.2023 року відповідач земельну ділянку не використовував. Хто і що на ній засіяв після закінчення договору оренди, відповідачу невідомо. Що стосується акту прийому-передачі земельної ділянки, то обов`язок складання такого акту орендарем законом не передбачений. Натомість ,позивач, бажаючи підписання такого акту сторонами, до цього часу не склав відповідний акт та не звернувся до відповідача для його підписання. При цьому, відповідач у серпні 2025 року звернувся до позивача з листом, в якому запропонував підписати акт прийому-передачі земельної ділянки, у зв`язку з тривалою та систематичною бездіяльністю саме з боку позивача, однак до цього часу жодної відповіді від позивача на вказану пропозицію відповідач не отримав. Щодо акту обстеження земельної ділянки, то, на думку представника відповідача, вказаний документ жодним чином не підтверджує будь-які припущення позивача про те, що відповідач нібито обробляє належну позивачу земельну ділянку, це лише припущення сторони позивача.

Допитавши свідків, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку до такого .

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями ст.152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу ч.ч.1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі статтею 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно положень статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що 03.01.2012 року між ОСОБА_2 та ПП «Агрофон» укладено договір оренди землі, щодо земельної ділянки, площею 9,01 га, строком на 5 років, зі сплатою орендної плати у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Красноокнянському районі 30.08.2012 року /т.2 а.с.146-147, 148/.

Крім того, між ОСОБА_2 та ПП «Агрофон» укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі ( без дати та номеру ), якою, зокрема, продовжено строк дії договору оренди до 31.12.2023 року та встановлено розмір орендної плати на рівні 7% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки /т.1 а.с.12/.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 11.08.2016 року зареєстроване право оренди земельної ділянки площею 9,0093 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0452 на підставі договору оренди землі б/н від 03.01.2012 року та додаткової угоди б/н від 28.07.2016 року, укладених між ПП «Агрофон» та ОСОБА_2 , строк дії до 31.12.2023 року /т.1 а.с.16, 17/.

16.09.2023 року державним нотаріусом Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О. позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 9,0093 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:002:0452, яка розташована на території Окнянської територіальної громади Подільського району Одеської області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ОД №013591 /т.1 а.с.13, 14/.

Право власності позивача на зазначену земельну ділянку 16.09.2023 року зареєстроване державним нотаріусом Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О. в Державному реєстрі речових прав /т.1 а.с.15/.

Відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0452, станом на 27.09.2024 року складає 331256,58 грн /т.1 а.с.23/.

Згідно довідки про проходження військової служби (трудову діяльність) від 26.09.2024 року, позивач ОСОБА_1 призваний на військову службу по мобілізації з 13.06.2022 року та ніс службу до 26.03.2024 року /т.1 а.с.4/.

07.02.2025 року позивач звернувся до ПП «Агрофон» з письмовою заявою про перерахування орендної плати за земельні паї за 2022-2023 роки, в якій зазначив відповідні платіжні реквізити /т.1 а.с.170/.

Згідно платіжних інструкцій №№161 та 162 від 10.02.2025 року, відповідачем на рахунок позивача перераховано 45000 грн та 36000 грн відповідно, призначення платежу: орендна плата за земельні паї, кадастрові №№:01:002:0220 та :01:002:0452 за 2022 та 2023 роки /т.1 зворот а.с.170 а.с.171/.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (частини перша, друга, четверта).

Згідно з положенням частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Земельного кодексу України, особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї, зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 148-1 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера, місця розташування та площі земельної ділянки; прізвища, ім`я, по батькові нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку (ч.3 ст.148-1 Земельного кодексу України).

Разом з тим, з огляду на матеріали справи, позивач зазначений обов`язок у встановлений термін не виконав та отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері, згідно з яким набув право власності на спірну земельну ділянку, не надіслав відповідачу, як орендарю, відповідне письмове повідомлення про це із зазначенням платіжних реквізитів для перерахування орендної плати, рекомендованим листом з повідомленням про вручення та не вручив його йому особисто під розписку.

Вказане, за посиланням представника відповідача, перешкоджало відповідачу виконати свій обов`язок щодо сплати відповідачу, як новому власнику земельної ділянки, орендної плати за договором оренди.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі:

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Таким чином, у зв`язку зі своєчасним невиконанням позивачем належним чином свого обов`язку щодо повідомлення відповідача про зміну власника земельної ділянки та відсутністю у відповідача як боржника за договором оренди як інформації про нового кредитора (орендодавця), так і інформації щодо платіжних реквізитів нового власника земельної ділянки, на які слід було перераховувати орендну плату, відповідач відповідно до ч.1 ст.537 ЦК України міг належним чином виконати свої зобов`язання за договором оренди землі, шляхом перерахування орендної плати на депозитний рахунок нотаріуса.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, сплативши позивачу орендну плату за 2022 та 2023 роки лише 10 лютого 2025 року, тобто після відкриття провадження по даній справі.

Суд погоджується з тим, що позивач не дотримався вимог ч.3 ст.148-1 Земельного кодексу України, і ця обставина могла б слугувати підставою для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасну виплату орендної плати, однак не звільняла від обов`язку щодо її виплати.

Таким чином, на час звернення позивача до суду у позивача були підстави для заявлення вимог про стягнення невиплаченої орендної плати і ця вимога позивачем була виключена саме у зв`язку з її задоволенням відповідачем після відкриття провадження по справі.

Щодо вимог про усунення перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача її звільнення з 01.01.2024 року, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки, який закінчився 31.12.2023 року, слід зазначити наступне.

Як зазначено вище , 03.01.2012 року між ОСОБА_2 та ПП «Агрофон» укладено договір оренди землі, щодо земельної ділянки, площею 9,01 га, строком на 5 років, зі сплатою орендної плати у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вказаний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Красноокнянському районі 30.08.2012 року /т.2 а.с.146-147, 148/.

Крім того, між ОСОБА_2 та ПП «Агрофон» укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі ( без дати та номеру ), якою, зокрема, продовжено строк дії договору оренди до 31.12.2023 року та встановлено розмір орендної плати на рівні 7% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки /т.1 а.с.12/.

Право власності позивача на зазначену земельну ділянку 16.09.2023 року зареєстроване державним нотаріусом Ананьївської державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О. в Державному реєстрі речових прав.

15.04.2024 року представник позивача адвокат Кресюн В.А. звернувся до відповідача з претензією №1, в якій посилаючись на те, що строк дії договору оренди землі, укладеного між матір`ю позивача ОСОБА_2 та ПП «Агрофон» закінчився 31.12.2023 року, позивач 16.09.2023 року отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері та не бажає в подальшому продовжувати дію договору оренди землі, тому пропонує протягом трьох днів з дня отримання даної претензії, негайно звільнити земельну ділянку площею 9,0093 га, кадастровий номер :01:002:0452. В іншому випадку представник позивача буде змушений звернутися до суду. Відповідь на претензію просив надіслати на електронну пошту та в паперовому вигляді /т.1 а.с.19, 20, 21/.

Таким чином , у квітні 2024 року відповідач офіційно був повідомлений , що власником вказаної земельної ділянки є позивач ОСОБА_1 .

Договір оренди земельної ділянки підлягає припиненню за наявності підстав, перелічених у статті 141 Земельного кодексу України та статтях 31, 32 Закону України "Про оренду землі", в тому числі і у зв`язку із закінчення строку, на який було укладено договір.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Пунктом 43 Договору оренди землі від 03.01.2012 року, укладеного між матір`ю позивача та відповідачем, невід`ємною частиною договору є, зокрема, акт приймання-передачі об`єкта оренди.

Вказаний пункт договору відповідає вимогам ч.4 ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка діяла станом на час укладення вказаного договору оренди.

Слід зауважити, що акт приймання-передачі об`єкта оренди був однією з невід`ємних частин договору оренди землі до 05.04.2015 року.

Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 року №191-VIII зі статті 15 Закону України «Про оренду землі» виключено положення щодо невід`ємних частин договору.

Так, Закон України «Про оренду землі» в редакції станом на день звернення позивача до суду з позовом не передбачає обов`язкове складення акту приймання-передачі об`єкта оренди.

Разом з тим, сторони мали керуватися умовами укладеного договору оренди, яким передбачено складання такого акту.

Тому, враховуючи, що земельна ділянка за договором оренди землі передавалася за актом приймання-передачі, то і її повернення після закінчення строку оренди мало бути засвідчене також складанням акту приймання-передачі, який мають підписати орендар і орендодавець. В акті необхідно описати стан земельної ділянки на момент її повернення орендодавцеві.

Складання акту приймання-передачі земельної ділянки є важливим моментом припинення орендних земельних відносин. Співставлення актів приймання-передачі земельної ділянки, складених при передачі земельної ділянки орендареві й при поверненні її орендодавцеві, дасть можливість чітко визначити характер та розмір земельної ділянки, стан земельної ділянки на час її повернення .

Таким чином, обидві сторони договору мають добросовісно дотримуватися умов договору .

У договірному праві принцип добросовісності проявляється зокрема у тому, що жодна сторона не може отримувати переваги від своєї недобросовісної поведінки . Оцінюючи дії особи на предмет добросовісності, необхідно враховувати не лише сам факт виконання договору, а й волю сторін на таке виконання та досягнення відповідних юридичних наслідків .

Пунктом 6 ст. 3 ЦПК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема , обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті , проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори (пункт 6,20 постанов Великої Палати ВС від 19.05.2020 року у справі №910/719/19 ( провадження №12-18гс20).

Так відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (пункт 55 постанови). Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків (пункт 60 постанови). Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного (пункт 61 постанови).

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, сформульованим у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 914/1954/20, суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки, в основі якої лежить принцип добросовісності, базується на римській максимі: ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається.

Отже, при розгляді будь-якого цивільно-правового спору суд має підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного з точки зору відповідності його стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору, адже саме такий підхід відповідає не тільки букві, але й духу договірного права.

Таким чином, враховуючи, що строк дії договору оренди землі закінчився і позивач не має наміру його продовжувати, про що повідомив відповідача, то останній мав би вчиняти дії, які направлені для належного оформлення припинення договірних відносин та повернення земельної ділянки .

Судом не встановлюється факт використання земельної ділянки відповідачем після закінчення строку дії договору оренди, так як факт самовільного зайняття земельної ділянки може бути перевірено у межах кримінального провадження.

Разом з тим, судом встановлено, що 09.12.2024 року представник позивача звертався до Окнянської селищної ради з адвокатським запитом та 19.12.2024 року з заявою про проведення обстеження земельної ділянки площею 9,0093 га, кадастровий номер :01:002:0452, яка належить позивачу, та встановлення чи засіяна вказана земельна ділянка та якою саме організацією, про що скласти відповідні акти обстеження /т.1 а.с.102, 103/.

10.12.2024 року представник позивача звертався з адвокатським запитом до відповідача про надання копій документів по обробці поля №34, площею 142 га за період з 01.01.2024 року до 10.12.2024 року /т.1 а.с.104, 105, 106/.

16.12.2024 року на представником відповідача адвокатом Сердюковим Б.Л. на адресу представника позивача адвоката Кресюна В.А. надіслано повідомлення про те, що 10.12.2024 року на електронну пошту представника відповідача з електронної пошти представника позивача надіслано електронний лист невстановленою особою, яка намагалась видати себе за адвоката Кресюна В.А., оскільки вказаний лист не підписаний електронним підписом адвоката Кресюна В.А., а доказів направлення цього адвокатського запиту в паперовому вигляді безпосередньо ПП «Агрофон» до вказаного листа не долучено. Тому вказаний лист представник відповідача не вважає адвокатським запитом /т.1 а.с.109-110/.

06.01.2025 року на виконання адвокатського запиту Окнянською селищною радою Подільського району Одеської області представнику позивача надано акт обстеження земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0452 за результатами фактичного виїзду на поле. При цьому зазначено, що встановлення суб`єкта господарювання на зазначеній земельній ділянці є неможливим, оскільки на період фактичного виїзду спеціалістами, поле вже було засіяне озимою культурою, про що зазначено в доданому акті, а повноваження Окнянської селищної ради виявляти причетних до обробітку землі відсутні, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до правоохоронних органів /т.1 а.с.186/.

Згідно з зазначеним Актом обстеження земельної ділянки від 03.01.2025 року, головним спеціалістом відділу земельних і майнових відносин та екологічних питань Окнянської селищної ради Цеховським Р.О., за участю старости Топалівського старостинського округу Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області Шульги Т.Ф., у присутності власника земельної ділянки ОСОБА_1 , проведено обстеження земельної ділянки, яка розташована на території Окнянської селищної ради, кадастровий номер :01:002:0452, площею 9,0093 га та виявлено:

- відсутність зовнішніх меж ділянки межовими знаками встановленого зразка, якими встановлюються контури поля;

- пророслі паростки рослини, схожої на озиму пшеницю з умовним розміром стебла 10-15 см та шириною міжряддя 20-30 см з глибиною посівного зерна 2-5 см, що зафіксовано фототаблицею /т.1 а.с.187/.

Таким чином, факт використання спірної земельної ділянки вказаним актом підтверджено, однак хто саме її використовує, відповідних доказів жодною стороною не надано.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , повідомив, що він точно бачив, коли збирали соняшник з особистої пайки позивача (а навколо знаходяться землі, орендовані ПП «Агрофон) , збирав весь соняшник комбайнер з Балти, а відвозив ОСОБА_6 своїм особистим транспортом на склад до ПП «Агрофон».

Таким чином, показаннями ОСОБА_5 підтверджується факт того, що земельна ділянка позивача була засіяною, однак яким саме суб`єктом були вчинені ці дії, на підставі показань свідка ОСОБА_5 однозначно встановити неможливо, так як це має бути підтверджено не лише показами свідка, а й відповідними письмовими доказами.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили, що засівали основні землі ПП «Агрофон», але де саме земельна ділянка ОСОБА_8 , їм невідомо .

ОСОБА_9 , який викликався до суду в якості свідка, в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла нотаріально посвідчена заява, в якій він виклав свої пояснення. Вказану заяву суд до уваги не приймає, оскільки пояснення свідка мають бути надані свідком безпосередньо в судовому засіданні та свідок має бути попереджений судом про кримінальну відповідальність за відмову надання показань та за завідомо неправдиві показання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

За змістом ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Ця норма спрямована на забезпечення змагальності та справедливості судового розгляду, дозволяючи суду реагувати на бездіяльність учасника, який потенційно має можливість спростувати твердження іншої сторони.

Сторона відповідача заперечує факт користування земельною ділянкою після 31.12.2023 року.

Разом з тим, стороною відповідача на підтвердження своїх заперечень, в порушення ст.81 ЦПК України, суду не надано будь-яких доказів звільнення та невикористання в господарській діяльності належної позивачу земельної ділянки з 01.01.2024 року (як то акту приймання-передачі об`єкта оренди, схеми посіву та внесення добрив на полі, де крім земельної ділянки позивача, розташовані інші земельні ділянки, якими користується відповідач, тощо), а вказані заперечення ґрунтувалися лише на твердженні представника відповідача про те, що земельна ділянка ПП «Агрофон» після закінчення строку дії договору оренди не використовується.

Виходячи з того, що саме відповідач посилається на факт звільнення земельної ділянки після 31.12.2023 року, а отже і обов`язок доведення цього факту покладається на відповідача. Якщо відповідач не надає належних та допустимих доказів (зокрема, акту приймання-передачі об`єкта оренди, схеми посіву та внесення добрив на полі, де ,крім земельної ділянки позивача, розташовані інші земельні ділянки, якими користується відповідач, тощо), у суду можуть виникнути підстави визнати, що земельна ділянка після закінчення строку оренди землі не була повернута орендодавцю.

При цьому тягар доказування виконання умов договору має покладатися на сторони договору.

Так, позивач надав достатньо доказів того, що земельна ділянка після закінчення строку дії договору оренди землі на час звернення до суду йому фактично передана не була, а відповідач доказів того, що він після закінчення дії договору оренди виконав умови вказаного договору та повернув земельну ділянку суду не надав.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 03.02.2025 року, 30 січня 2025 року проведено державну реєстрацію припинення права оренди належної позивачу земельної ділянки /т.1 а.с.188/.

При цьому, в ході розгляду справи стороною позивача було повідомлено, що у серпні 2025 року позивачем було встановлено межові знаки та земельна ділянка йому була передана, однак відповідачем не складений та не підписаний відповідний акт прийому-передачі.

Таким чином, враховуючи, що станом на день розгляду справи будь-які перешкоди позивачу з боку відповідача щодо користування земельною ділянкою не чиняться, земельна ділянка відповідачем звільнена, то суд вважає, що предмет спору між сторонами відсутній.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Таким чином , суд прийшов до висновку, що провадження по справі слід закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору.

Відповідно ч.ч.2, 3 ст.255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч.5 ст.7 Закону України «Про судовий збір»).

При зверненні до суду за подання позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн через ТВБВ №10015/0365 філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за квитанцією №39 від 30.09.2024 року /т.1 а.с.1/.

З урахуванням зазначеного, у зв`язку із закриттям провадження по справі за відсутністю предмета спору, позивачу слід повернути сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Що стосується інших судових витрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

В даній справі заявлялись позовні вимоги:

- про стягнення невиплаченої орендної плати, які були виключені позивачем, у зв`язку зі сплатою відповідачем орендної плати після відкриття провадження по справі;

- про усунення перешкод в користування земельною ділянкою шляхом її звільнення у зв`язку з закінченням терміну дії договору та відмовою у сплаті орендної плати протягом двох років поспіль, яка була фактично передана позивачу та на якій позивачем були встановлені межові знаки у серпні 2025 року, тобто після відкриття провадження по справі, що і стало підставою для закриття провадження по справі за відсутністю предмета спору на час розгляду справи.

Таким чином, судом встановлено, що у позивача були підстави для звернення до суду з даним позовом, які відпали після відкриття провадження по справі.

З урахуванням зазначеного, виходячи із аналізу ч.3 ст.142 ЦПК України, суд за заявою позивача повинен присудити стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позивач, крім судових витрат по сплаті судового збору, у позовній заяві зазначив про наявність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, на поштові відправлення в сумі 200 грн, на проведення експертизи в сумі 12000-15000 грн.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у пункті 154 рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат ЄСПЛ зазначив, що за статтею 41 Конвенції він відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Крім того, будь-яке клопотання, подане на підставі статті 41 Конвенції, має містити конкретні суми, розбиті на пункти, і супроводжуватися необхідними документами на їх підтвердження, інакше Суд може відхилити це клопотання повністю або частково.

У пункті 268 рішення від 23 січня 2014 року у справі «East / West Alliance Limited» проти України» за заявою № 19336/04 ЄСПЛ також нагадав, що згідно з практикою Суду заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

27.02.2025 року представником позивача до суду подано розрахунок наданої правової допомоги /т.1 а.с.191/, в якому зазначено, що 15.04.2024 року між позивачем та адвокатом Кресюном В.А. укладено договір про надання правничої допомоги, яким визначено, що за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату кошти у сумі 10000 грн, які згідно з квитанціями від 30.09.2024 року були позивачем сплачені на користь адвоката.

Правова допомога, надана адвокатом на загальну суму 15000 грн, складається з наступного:

- бесіда з клієнтом, встановлення суті справи та вимог, які ставляться перед адвокатом, вивчення матеріалів, складання договору про правову допомогу 1000 грн (1 год);

- витребування необхідної інформації від різних організацій шляхом направлення адвокатських запитів та заяв 1500 грн (1,5 год * 1000 грн);

- вивчення судової практики, написання позовної заяви, засвідчення копій документів по справі 3000 грн (3 год * 1000 грн);

- підготовка, виготовлення, направлення сторонам Зменшеної позовної заяви 1500 грн (1,5 год * 1000 грн);

- підготовка, виготовлення, направлення сторонам Письмової заяви про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки, зі стягненням збитків 2500 грн (2,5 год * 1000 грн);

- підготовка та виготовлення клопотання про витребування доказів 500 грн (0,5 год * 1000 грн);

- підготовка та виготовлення клопотання про призначення експертизи 1000 грн (1 год * 1000 грн);

- участь в судових засіданнях, не менше як 4 судові засідання х 1000 грн = 4000 грн.

Судом встановлено, що 15.04.2024 року між позивачем та адвокатом Кресюном В.А. укладено Договір про надання правничої допомоги адвокатом №11, за умовами якого Клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання на представництво його інтересів та надання правової допомоги у правовідносинах, які виникли між Куракою Р.М. та ПП «Агрофон» /т.1 а.с.18/.

Додатком №2 до вказаного Договору про надання правничої допомоги, визначено розрахунки сторін: за надання правничої допомоги у правовідносинах, які виникли між Куракою Р.М. та ПП «Агрофон» щодо звільнення земельної ділянки, стягнення орендної плати, стягнення не отриманої вигоди за користування земельною ділянкою №:01:002:0452, площею 9,0093 га, Клієнт сплачує Адвокату кошти у сумі 10000 грн. Сторони узгодили те, що одна година роботи адвоката Кресюна В.А. по наданню правової допомоги, з урахуванням часу на дорогу, становить 1000 грн /т.1 а.с.192/.

Факт перерахування позивачем на користь адвоката Кресюна В.А. коштів за надання правової допомоги підтверджується копіями квитанцій від 30.09.2024 року №35 на суму 5000 грн та №36 на суму 5000 грн, а всього на загальну суму 10000 грн /т.1 а.с.193/.

Так, суд погоджується із вимогами представника позивача у частині стягнення витрат в сумі 6500 грн на:

- бесіду з клієнтом, встановлення суті справи та вимог, які ставляться перед адвокатом, вивчення матеріалів, складання договору про правову допомогу 1000 грн (1 год);

- витребування необхідної інформації від різних організацій шляхом направлення адвокатських запитів та заяв 1500 грн (1,5 год * 1000 грн);

- участь в судових засіданнях, не менше як 4 судові засідання х 1000 грн = 4000 грн.

Вищевказані витрати суд визнає судовими витратами на професійну правничу допомогу, які були необхідними для забезпечення розгляду вказаної справи, а також співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значенням справи для сторони, а тому вказані витрати підлягають розподілу між сторонами.

Щодо витрат на вивчення судової практики, написання позовної заяви, засвідчення копій документів по справі; підготовку, виготовлення, направлення сторонам Зменшеної позовної заяви; підготовку, виготовлення, направлення сторонам Письмової заяви про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення, у зв`язку з закінченням терміну дії договору оренди земельної ділянки, зі стягненням збитків, то враховуючи, що вказані позовні заяви містили недоліки, у зв`язку з чим вони залишались судом без руху, тобто подання позовних заяв в нових редакціях після подання первісної позовної заяви було здійснено саме з підстав неналежної підготовки первісної позовної заяви, суд приходить до висновку, що виходячи з критеріїв співмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи, обсягом виконаних робіт та часом, витраченим на виконання відповідних робіт, витрати за вивчення судової практики, засвідчення копій документів та складання та подання до суду позовної заяви з подальшим уточненням підлягають стягненню з відповідача в розмірі 3500 грн.

Що стосується витрат на підготовку та виготовлення клопотання про витребування доказів, то у задоволенні вказаного клопотання судом було відмовлено, тому підстав для стягнення вказаних витрат з відповідача немає.

Витрати за підготовку та виготовлення клопотання про призначення експертизи також не підлягають стягненню з відповідача, оскільки клопотання про призначення експертизи було подане представником позивача, з метою доведення частини позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, викладених в письмовій (позовній) заяві про збільшення позовних вимог від 07.03.2025 року, у прийнятті якої в цій частині ухвалою від 03.04.2025 року відмовлено.

З урахуванням зазначеного, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, складає 10000 грн (6500 грн + 3500 грн).

При цьому суд зауважує, що вказана сума зазначена в договорі про надання правової допомоги ,однак сам розрахунок правової допомоги складений некоректно.

Що стосується інших судових витрат, то експертиза по справі не проводилась, тому підстави для стягнення витрат за проведення експертизи відсутні.

Щодо витрат на відправлення поштових відправлень в сумі 200 грн, то позивачем не обґрунтовано, які саме відправлення ним були здійснені, у зв`язку з чим, якою саме вартістю та не наведено відповідний розрахунок, що перешкоджає суду встановити чи були ці витрати необхідними в даній справі. Тому підстав для стягнення вказаних витрат з відповідача також немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.255, 259, 260, 261, 353-355 ЦПК України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Приватного підприємства «АГРОФОН» (, адреса: 66101, Одеська область, м.Балта, вул.Любомирська, 187) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення у зв`язку з закінченням терміну дії договору закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Роз`яснити позивачу, що в разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2422,40 грн., сплачений через ТВБВ №10015/0365 філії-Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за квитанцією №39 від 30.09.2024 року.

Стягнути з Приватного підприємства «АГРОФОН» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 (десять тисяч) грн.

Відповідно до п.п.15.5) п.1 Перехідних положень ЦПК України , на ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Окнянський районний суд Одеської області або безпосереднього до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя О. Л. Чеботаренко