Єдиний унікальний номер судової справи 462/3922/25
Номер провадження 2/462/1698/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 листопада 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Галайко Н. М.,

з участю секретаря судового засідання Бойко Д. І.,

представника позивача Рибака М. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

Уповноважений представник позивача Органу опіки та піклування, в особі голови районної адміністрації Савки І., 30.05.2025 року (вх. № 11853) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якій просить суд:

- відібрати неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без позбавлення її батьківських прав;

- стягнути аліменти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на особовий рахунок дитини у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-3).

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема тим, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Згідно письмової інформації Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові відомості про батька неповнолітнього ОСОБА_2 , внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (далі СК України). Із листів СЗШ № 65 м. Львова вбачається, що учень ОСОБА_2 , не пройшов підсумкового оцінювання, через невідому причину, школу не відвідує мати даної проблеми не вирішує. Відповідно до листів КНП «3-я міська поліклініка м. Львова» матір ОСОБА_1 , немає заключених декларацій на надання медичних послуг дітям жодним лікарем, неповнолітній ОСОБА_2 , востаннє відвідував поліклініку 04.01.2022 року. Згідно листа ОСББ «ЖК КОНЄВ» зі слів сусідів за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не проживає, двері ніхто не відчиняє, особи, які зареєстровані по вказаній адресі не виконують обов`язку щодо утримання спільного майна та мають заборгованість. Як зазначено в листі ЛКП «Левандівка» при виході за адресою: АДРЕСА_2 двері в квартирі ніхто не відкрив, на контакт не йдуть, зі слів сусідів давно нікого не бачили. Відповідно до листів ЛРУП № 2 за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 двері в помешкання ніхто не відчиняє і на телефонні дзвінки мати ОСОБА_1 , не відповідає. Додатково з`ясовано, що сім`я ОСОБА_4 не часто спілкується з іншими людьми, не виявляють бажання контактувати з зовнішнім світом, відмовляються від зобов`язання дітей навчатись. Згідно листів КУЗТ «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» при відвідуванні за адресами: АДРЕСА_3 , з метою залучення дітей до навчання, двері в помешкання фахівцям із соціальної роботи ніхто не відчинив та на будь-який контакт ніхто не виходить, соціального захисту населення із заявою для отримання соціальних послуг не зверталась. Надаючи оцінку батьківському потенціалу ОСОБА_1 відзначено, що за усною інформацією директора СЗШ № 65 м. Львова, старший брат ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якого також свого часу надходили повідомлення про не відвідування навчального закладу у зв`язку із досягненням повноліття та невідвідуваності ним без поважних причин навчання, відрахований зі складу учнів 11 класу СШ № 65 м. Львова. Також на підставі акту оцінки рівня безпеки дитини від 21.03.2025 року малолітнього брата ОСОБА_2 , а саме ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини, відібрано з кв. АДРЕСА_4 та прийнято розпорядження Залізничної районної адміністрації від 21.03.2025 року № 108 «Про негайне відібрання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та влаштування в КУ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Рідні» Львівської міської ради». На даний час у Залізничному районному суді м. Львова слухається справа № 462/2174/25.

Працівниками відділу «Служба у справах дітей» Залізничного району спільно з працівниками сектору ювенальної превенції ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області та фахівцями із соціальної роботи Залізничного відділення КУЗТ «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» систематично здійснювались заходи в межах компетенції, з метою залучення неповнолітнього ОСОБА_2 до навчального процесу, зокрема проводились численні візити за місцем реєстрації дитини за адресою: АДРЕСА_1 , однак двері в помешкання ніхто не відчиняв, на залишені запрошення матір, ОСОБА_1 , не реагувала. Зі слів сусідів було встановлено, що сім`я ОСОБА_4 багатодітна, діти останнім часом проживають у баби за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 також доступу до квартири нікому не надає. За результатами проведених заходів суб`єктів виявлення та/або організації соціального захисту дітей, матір, ОСОБА_1 , на жодну співпрацю тривалий час не йде, питання невідвідування її сином ОСОБА_2 , начального закладу ніяк не вирішує, за поточних методів виховання матері та через закритий спосіб життя сім`ї неповнолітній ОСОБА_2 , обмежений для регулярного спілкування з однолітками поза межами сім`ї, відсутність послідовного навчального процесу для здобуття повної загальної середньої освіти, перешкоджає можливості неповнолітньому ОСОБА_2 , здобути вищу або фахову освіту у майбутньому, можлива надмірна опіка та ізоляція дитини зі сторони матері ОСОБА_1 , може спричинити нездорову залежність ОСОБА_2 від його матері, що може негативно вплинути на всебічний розвиток у майбутньому. За таких обставин перебування неповнолітнього ОСОБА_2 , на вихованні матері ОСОБА_1 , погіршує життя дитини, оскільки мати не усвідомлює відповідальності за виховання дитини. З огляду на це Залізничною районною адміністрацією, як органом опіки та піклування прийнято висновок від 14.05.2025 року № 260001-вих-70800 про доцільність відібрання неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав, відтак сторона позивача просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.

ІІ. Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2025 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 30).

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 30.05.2025 року направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі (а.с. 31).

Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 04.08.2025 року (а.с. 32).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.08.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання (а.с. 33-34).

Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10.10.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

ІІІ. Позиція сторін по справі, висловлена у судовому засіданні.

Уповноважений представник позивача Органу опіки та піклування Рибак М. С., у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав, просив суд задовольнити такі у повному обсязі.

Також, останній надав усні пояснення, зокрема вказав, що ОСОБА_1 , на жодну співпрацю тривалий час не йде, питання невідвідування її сином ОСОБА_2 , начального закладу ніяк не вирішує, за поточних методів виховання матері та через закритий спосіб життя сім`ї неповнолітній ОСОБА_2 , обмежений для регулярного спілкування з однолітками поза межами сім`ї, відсутність послідовного навчального процесу для здобуття повної загальної середньої освіти, перешкоджає можливості неповнолітньому ОСОБА_2 , здобути вищу або фахову освіту у майбутньому, ізоляція дитини зі сторони матері ОСОБА_1 , може негативно вплинути на всебічний розвиток у майбутньому, перебування неповнолітнього ОСОБА_2 , на вихованні матері ОСОБА_1 , погіршує життя дитини, оскільки мати не усвідомлює відповідальності за виховання дитини, тому вимоги позовної заяви підтримав, просив суд задовольнити такі у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Суд звертає увагу, що участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено у ст. 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

З огляду на зазанчене суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За таких обставин, а також враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилася у судове засідання без поважних причин та не подала відзив на позовну заяву, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

IV. Позиція суду.

Суд, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, при цьому, створивши учасникам справи усі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

18.11.2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

У судовому засіданні визначено, що проголошення судового рішення відбудеться 27.11.2025 року о 14 год. 00 хв.

Суд приймає до уваги лист Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 року, згідно п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

V. Встановлені судом фактичні обставини справи.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.08.2010 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 4).

Із копії листа Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 05.01.2023 року № 656/22.30-26 вбачається, що згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану народження, актовий запис про народження складений на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 внесено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 5).

Згідно довідки № 694 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 21.03.2025 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано чотири особи: ОСОБА_1 (власник), ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 (син), ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно довідки № 695 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 21.03.2025 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано чотири особи: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 7).

Із листів СЗШ № 65 м. Львова від 06.12.2024 року № 317, від 13.01.2025 року № 9, від 10.03.2025 року № 92, від 06.02.2025 року № 45, від 01.04.2025 року № 106, від 07.05.2025 року № 155 вбачається, що ОСОБА_2 , 2007 року народження, через невідому причину школу не відвідує, не пройшов підсумкового оцінювання, мати даної проблеми не вирішує (а.с. 8, 9, 10, 11, 12, 13).

Як вбачається із відповіді ОСББ «ЖК КОНЄВ» № 27 від 17.05.2024 року правління ОСББ «ЖК КОНЄВ» не може надати акт фактичного проживання осіб за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно з інформацією, якою володіє правління ОСББ, зі слів сусідів за вказаною адресою ніхто не проживає. Відповідно, правління ОСББ «ЖК КОНЄВ» не може надати характеристику на матір дітей ОСОБА_1 , також не може підтвердити чи спростувати ведення соціально-негативного способу життя сім`ї. На матір дітей, ОСОБА_1 , не надходили скарги від сусідів. Правління ОСББ «ЖК КОНЄВ» не може надати будь-яку іншу інформацію щодо виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, оскільки такою не володіє, не може надати інформацію про житлово-побутові умови проживання в квартирі, оскільки такою інформацією не володіє, у зв`язку з тим, що вказана квартири закрита, двері ніхто не відчиняє. Станом на 17.05.2024 року квартира АДРЕСА_5 має заборгованість за утримання будинку у розмірі 11 019 грн. 99 коп., особи, які там зареєстровані, не виконують свого обов`язку щодо утримання спільного майна ОСББ (а.с. 14).

Згідно відповіді ЛКП «Левандівка» № 2/425 від 09.04.2025 року при виході за адресою: АДРЕСА_2 двері в квартирі ніхто не відкрив, на контакт не йдуть, зі слів сусідів давно нікого не бачили, боргів по квартирній платі немає (а.с. 15).

Із відповіді на запит № 180 від 01.05.2024 року КПН «3-я міська поліклініка м. Львова» вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент відповіді на запит не має заключених декларацій на надання медичних послуг з жодним лікарем їхньої установи. ОСОБА_2 востаннє відвідував КПН «3-я міська поліклініка м. Львова» 04.01.2022 року. Після вказаних дат відвідування жодного разу не зверталися за медичною допомогою і не обслуговувалися у КПН «3-я міська поліклініка м. Львова» (а.с. 16).

Із відповіді КПН «3-я міська поліклініка м. Львова» вбачається, що 31.12.2021 медсестра дитячого поліклінічного відділення в телефонному режимі зв`язувалася з матір`ю дітей ОСОБА_1 та проінформувала, що укладені раніше деларації з лікарем-педіатром розірвані, у зв`язку зі звільненням лікаря та запрошувала до поліклініки укласти нові декларації для подальшого обслуговування дітей. Після цього ОСОБА_2 жодного разу не звертався за медичною допомогою і не обслуговувався у КНП «3-я міська поліклініка м. Львова» (а.с. 17).

Згідно відповідей наданих КУЗТ «Львівський міський центр соціальних послуг та реабілітації «Джерело» фахівцями Залізничного відділення соціальної роботи філії соціальної роботи та психологічної підтримки КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело» неодноразово було здійснено візити за вищевказаною адресою, проте дверей у помешкання ніхто не відчинив, на залишені інформаційні листівки з проханням перетелефонувати ніхто не відреагував. За період роботи із сім`єю ОСОБА_1 у 2019 році фахівці надавали гуманітарну допомогу від благодійників, одяг, взуття, залучали дітей до заходів та проектів, пропонували безкоштовні послуги психолога та юриста. Також, ОСОБА_1 було надано перелік необхідних документів для оформлення матеріальної допомоги від депутата та мешканцям м. Львова. З матір`ю проводились профілактично-роз`яснювальні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків. Під час візитів у сім`ю матір неодноразово відмовляла фахівцям в доступі до помешкання, неохоче йшла на співпрацю та часто ігнорувала їх рекомендації. Також сім`ю ОСОБА_1 фахівцям Залізничного відділення соціальної роботи Філії соціальної роботи та психологічного підтримки КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело» відомо із листів відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів, в яких повідомлялося про дітей шкільного віку та учнів, які неохоплені навчанням з метою вжиття заходів впливу на батьків неповнолітніх осіб щодо залучення учнів шкіл району до навчання, проте жодного разу потрапити у помешкання або зконтактувати із матір`ю в телефонному режимі фахівцям не вдавалось. З метою здійснення оцінки потреб сім`ї фахівці Залізничного відділення соціальної роботи у квітні 2025 року здійснили 5 візитів за вищевказаними адресами, проте дверей у помешкання ніхто не відчинив, на залишені повідомлення не відреагував, телефонний зв`язок із матір`ю відсутній, в результаті чого не вдалось здійснити акт оцінки потреб сім`ї та надати інформацію про КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело» для отримання соціальних послуг. Також повідомляють, що у Залізничне відділення соціальної роботи сім`я ОСОБА_1 із заявою для отримання соціальних послуг не зверталась та не отримувала (а.с. 18, 19).

З відповіді ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області № 9039/40/04/06/24 від 18.04.2024 року вбачається, що інспекторами СЮП ВП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області було проведено перевірку щодо малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , учнів СЗШ № 65 м. Львова, жителів АДРЕСА_1 , які без поважних причин неохоплені навчанням. В ході перевірки було здійснено неодноразовий вихід на адресу проживання дітей, однак комунікації з батьками, зокрема мамою ОСОБА_1 встановити не видалось можливим, батьки не відчиняють дверей помешкання та не реагують на телефонні дзвінки, ухиляють від будь-якого контакту та спілкування. Також в ході спілкування з сусідами вдалось з`ясувати, що дана сім`я веде дещо відлюдкуватий спосіб життя, не часто спілкуються з іншими людьми, виявляють небажання контактувати з зовнішнім світом, а саме відмовляються від соціалізації, від будь-яких документів, та від зобов`язань дітей навчатись (а.с. 20).

З відповіді ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 09.04.2025 року вбачається, що інспекторами СЮП ВП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області було проведено перевірку щодо малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 учня СЗШ № 65 м. Львова, який без поважних причин неохоплений навчанням, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителів АДРЕСА_1 , які без поважних причин не влаштований в жоден начальний заклад. В ході перевірки було здійснено неодноразовий вихід на адресу проживання дітей, однак позитивної комунікації мамою ОСОБА_1 встановити не видалось можливим, мати заперечує будь яку причетність до виконання батьківських обов`язків, ухиляють від будь якого контакту та спілкування. Діти були виявлені у бабусі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , де зі слів сусідів і проживали, мати не створила умов для належного проживання дітей у квартирі за вище вказаною адресою, так як неоплачені жодні комунальних послуги протягом тривалого часу, що призвело до відключення усіх комунікацій, таких як електропостачання, газопровід. Дитину ОСОБА_6 було вилучено працівниками СЮП ВП ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області спільно із Службою у справах дітей Залізничного району, на підставі ст. 170 СК України, та поміщено в Центр підтримки дітей у м. Львів «Рідні». Життю та здоров`ю дитини нічого не загрожує. На ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП. Також в ході спілкування з сусідами вдалось з`ясувати, що дана сім`я веде дещо відлюдкуватий спосіб життя, не часто спілкуються з іншими людьми, виявляють небажання контактувати з зовнішнім світом, а саме відмовляються від соціалізації, від будь яких документів, та від зобов`язань дітей навчатись, чи виконання батьківських обов`язків (а.с. 21).

Висновком Залізничної районна адміністрація Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність відібрання неповнолітнього ОСОБА_2 , 26.07.2010 року від матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав, стверджується, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати неповнолітнього ОСОБА_2 , 26.07.2010 року від матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав (а.с. 22-23).

VІ. Застосоване судом законодавство.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

У відповідності із ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

6.1. Щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї, ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п. 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п. 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у ч. 1 ст. 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у наведеній ч. 1 ст. 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Також, схожі правові висновки вказані у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2022 року у справі № 308/12188/18.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У відповідності до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Аналіз норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

6.2. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Так, суд вирішуючи позов, зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Статтею 193 СК України передбачено стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі.

Частина 3 вказаної статті зазначає, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

VІІ. Висновки суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» (№ 18390/91, 09.12.1994 року, §29) та «Проніна проти України» (№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23, 25), у яких ЄСПЛ зауважив, що у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді.

У рішенні «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003 року, § 36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 § 58 ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Так, надані стороною позивача докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для відібрання неповнолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

З наявних у справі письмових доказів, суд вважає доведеним той факт, що відповідач належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвитку дитини.

Більш цього, суд вважає, що у даному випадку, відібрання дитини у відповідача без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини з метою унеможливлення у подальшому залишення її без догляду, що враховуючи вік дитини є неприпустимим.

При цьому суд враховує, що відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини (ч. 3 ст. 170 СК України).

Отже на даний час неповнолітній ОСОБА_2 є дитиною, яка перебуває у складних життєвих обставинах, а дії її матері ОСОБА_1 не дають підстав вважати, що вона може дбати про дитину, належно виховувати, забезпечувати фізичний та розумовий розвиток дитини.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення у повному обсязі.

Окремо, у контексті вирішення цієї справи, суд вважає необхідним зазначити, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати у атмосфері щастя, любові і розуміння незалежно від того, з ким дитина проживає, якщо вона не може проживати з кимось із батьків. Батьки відіграють особливу роль у житті кожної дитини, своїми вчинками та ставленням вони сприяють формуванню уявлення дитини про сімейні, людські та життєві цінності. Наявність тривалого уникнення відповідача від участі у вихованні дитини не сприяє повноцінному розвитку дитини. А тому відповідачу необхідно проявити розумну обачність у вчиненні дій, які прямо чи опосередковано впливають на психічне здоров`я дитини.

Також, враховуючи викладене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 30.05.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, зобов`язавши Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, як органу опіки та піклування протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили відкрити у відділенні Державного ощадного банку України особистий рахунок на ОСОБА_2 для перерахування на нього аліментів, які стягуватимуться з ОСОБА_1

VІІІ. Судові витрати по справі.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Окремо суд приймає до уваги, що відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Враховуючи те, що сторона позивача звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій міститься вимога щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. в дохід держави.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

1. Позовну заяву Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про відібрання неповнолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

2. Відібрати неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав.

3. Стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2025 року і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

4. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча одинадцять) грн. 20 коп. в дохід держави.

5. Рішення суду, у частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

6. Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

7. Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування (, електронна пошта: , місцезнаходження: 79040, м. Львів, вул. Виговського, 34);

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ).

Повний текст судового рішення складено 27.11.2025 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко