У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження у справі

01 грудня 2025 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Пилипюк Лілія Миколаївна, розглянувши позовну заяву Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням,

у с т а н о в и л а:

25 листопада 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Позовна заява сформована в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної система (ЄСІТС) «Електронний суд» 25 листопада 2025 року та підписана представником позивача ОСОБА_2 .

Позов обґрунтовано тим, що Богунським районним судом м. Житомира розглядається кримінальна справа № 295/12730/22 за кримінальними провадженнями № 0000456 від 27 жовтня 2022 року, № 0000196 від 13 квітня 2023 про обвинувачення ОСОБА_3 за ст. ст. 191 ч. 4, 191 ч.5, 366 ч.1 КК України, ОСОБА_4 за ст. 367 ч. 2 КК України, ОСОБА_5 за ст. 367 ч. 2 КК України. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2025 року (справа № 295/12730/22) ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження №0000456 від 27 жовтня 2022 року та № 0000196 від 13 квітня 2023 року за ст. 367 ч.2 КК України - закриті. Цивільний позов Департаменту регіонального розвитку Житомирської ОДА до ОСОБА_4 - залишено без розгляду.

Позовні вимоги про відшкодування шкоди засновані на тому, що

1)05 грудня 2018 року між Департаментом регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації, в особі директора департаменту Кульчицького Є.В., як замовника, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , як виконавцем, укладено договір № ТН62 на здійснення технічного нагляду.

Позивач зазначає, що в спірних правовідносинах ОСОБА_4 діяв на підставі кваліфікаційного сертифіката інженера технічного нагляду, був наділений відповідним органом спеціальним повноваженням на здійснення технічного нагляду на об`єкті будівництва: «Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом по АДРЕСА_1 будівництво», під час якого наділявся повноваженнями, які полягають у здійсненні організаційно-розпорядчих функцій, а тому відповідно до ст. 18 КК України та положень п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

ОСОБА_4 , здійснюючи в силу своїх посадових обов`язків технічний нагляд за об`єктами будівництва: «Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом по АДРЕСА_1 будівництво» у відповідності до умов договору №ТН62 від 05 грудня 2018 року, вчинив службову недбалість, що виразилась у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого з місцевого бюджету на розрахунковий рахунок ТОВ «БК Сучасні Технології» надмірно перераховано грошові кошти на загальну суму 630 854,24 гривень, в результаті чого державним інтересам в особі Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації спричинено матеріальну шкоду на вказану суму.

2)01 липня 2019 року між Департаментом регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації, в особі директора департаменту Кульчицького Є. В., як замовника, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , як виконавцем, укладено договір №ТН108 на здійснення технічного нагляду.

У спірних правовідносинах ОСОБА_4 діяв на підставі кваліфікаційного сертифіката інженера технічного нагляду, був наділений відповідним органом спеціальним повноваженням на здійснення технічного нагляду на об`єкті будівництва: «Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом по

АДРЕСА_2 будівництво», під час якого наділявся повноваженнями, які полягають у здійсненні організаційно-розпорядчих функцій, а тому відповідно до ст. 18 КК України та положень п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.

ОСОБА_4 , здійснюючи в силу своїх посадових обов`язків технічний нагляд за об`єктом будівництва: «Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом по АДРЕСА_2 будівництво» у відповідності до умов договору №ТН08 від 01 липня 2018 року вчинив службову недбалість, що виразилась у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого з місцевого бюджету на розрахунковий рахунок ТОВ «БК Сучасні Технології» надмірно перераховано грошові кошти на загальну суму 458 787,60 гривень, в результаті чого державним інтересам в особі Департаменту регіонального розвитку

Житомирської обласної державної адміністрації спричинено матеріальну шкоду на вказану суму.

3) 26 грудня 2018 року між Департаментом регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації, в особі директора департаменту Кульчицького Є. В., як замовника, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , як виконавцем, укладено договір № ТН92 на здійснення технічного нагляду.

Позивач зазначає, що в спірних правовідносинах ОСОБА_4 діяв на підставі кваліфікаційного сертифіката інженера технічного нагляду, був наділений відповідним органом спеціальним повноваженням на здійснення технічного нагляду на об`єкті «Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом в АДРЕСА_3 будівництво», під час якого наділявся повноваженнями, які полягають у здійсненні організаційно-розпорядчих функцій, а тому відповідно до ст. 18 КК України та положень п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою. ОСОБА_4 , здійснюючи в силу своїх посадових обов`язків технічний нагляд за об`єктом «Амбулаторія на 1-2 лікаря з житлом в АДРЕСА_3 будівництво» у відповідності до умов договору № ТН92 від 26 грудня 2018 року, вчинив службову недбалість, що виразилась у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, внаслідок чого з місцевого бюджету на розрахунковий рахунок ТОВ «БК Сучасні Технології» надмірно перераховано грошові кошти на загальну суму 1 634 350,74 гривень, в результаті чого державним інтересам в особі Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації спричинено матеріальну шкоду на вказану суму.

Відповідно до положень ст.186 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) суддя після надходження позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі по тексту - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п.1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. У статтях 25, 26 Цивільного кодексу України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту ГПК України) юридичні особи та ФОП, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 ч.1 ст. 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст.42 Конституції України). Це право закріплено й у ст.50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця.

Відповідно до ч.2 ст.50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. За положеннями ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Вказані правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

Суд ураховує, що Департамент регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації звертається до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням. Зміст позову свідчить, що правовідносини між Департаментом регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації та ФОП ОСОБА_4 виникли на підставі договорів щодо здійснення відповідачем технічного нагляду за відповідними об`єктами будівництва, а саме: на підставі договору № ТН62 від 05 грудня 2018 року; договору № ТН108 від 01 липня 2019 року; та договору № ТН92 від 26 грудня 2018 року.

Вищевказані договори укладені Департаментом регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації з ОСОБА_4 як з фізичною особою-підприємцем та в спірних правовідносинах відповідач ОСОБА_4 виступає не просто як фізична особа, а як інженер технічного нагляду, який на підставі відповідного договору був наділений спеціальним повноваженням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що завдана Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації шкода настала внаслідок несумлінного ставлення відповідача до виконання його повноважень, організаційно-розпорядчих функцій, якими він був наділений на підставі укладених договорів.

Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 зареєстрований як фізична особа-підприємець, види економічної діяльності: діяльність у сфері архітектури (основний); діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; спеціалізована діяльність із дизайну; будівництво інших споруд, н.в.і.у.; будівництво житлових і нежитлових будівель; організація будівництва будівель.

Відомості про припинення підприємницької діяльності відсутні.

Спір ініційовано Департаментом регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації, який є юридичною особою, відповідач ОСОБА_4 є суб`єктом підприємницької діяльності, спірні правовідносини виникли з приводу виконання договорів, укладених відповідачем як фізичною особою-підприємцем, а тому такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.06.2023 в справі № 686/1411/19, від 10.04.2024 у справі № 638/5573/21.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі по тексу КПК України) особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/ або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч.1 ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Частина 2 ст.127 КПК України передбачає, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частина 7 статті 128 КПК України передбачає, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

У разі закриття кримінального провадження з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги про відшкодування шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, при цьому звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою.

Суд ураховує, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15 травня 2025 року (справа № 295/12730/22) ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження відносно нього закрито, а цивільний позов Департаменту регіонального розвитку Житомирської ОДА до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - залишено без розгляду.

Однак, суд при вирішенні питання про юрисдикцію даного спору, застосовує не положення Кримінального процесуального кодексу України, а положення Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, оскільки є недопустимим перекладання на суди загальної юрисдикції повноважень господарських судів лише через недосконалість кримінального процесуального законодавства, зокрема, вказівки щодо юрисдикції спору в ч.7 ст.128 КПК України.

Окрім того, у постанові від 05 червня 2019 року в справі № 454/1690/16 (провадження № 14-152цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори щодо відшкодування шкоди, що виникають між юридичними особами та органами прокуратури при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

п о с т а н о в и ла :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом Департаменту регіонального розвитку Житомирської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження, разом із позовною заявою та доданими до неї документами, надіслати особі, яка її подала. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної ухвали - 01 грудня 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК