№ 207/1311/23
№ 2/207/28/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Південний районний суд міста Кам`янського в складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: АТ «Ощадбанк», ПАТ «Страхова компанія ВУСО», АТ ОТП Банк, АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «ПриватБанк» про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: АТ «Ощадбанк», ПАТ «Страхова компанія ВУСО», АТ ОТП Банк», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «ПриватБанк» про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 01.06.2019 року вона з ОСОБА_2 вступила в шлюб, який вони зареєстрували у Заводському районному у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 138 від 01.06.2019 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_3 , про що Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) було зроблено відповідний актовий запис №192 від 29.09.2020 року.

З моменту народження доньки, позивач почала відчувати, що їхні сімейні стосунки стають все більше прохолодними, не дружніми. Відповідач перестав цікавитися здоров`ям, моральним станом дружини та взагалі цікавитися станом справ позивача, через що з Відповідачем почався розлад у стосунках, непорозуміння один одного та виникали з цього приводу постійні сварки, в результаті чого з лютого 2022 року з Відповідачем вони припинили стосунки. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 червня 2022 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.

За час спільного проживання у шлюбі, позивачкою в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя, для придбання авто було оформлено кредитний договір №0577/0116 від 04.08.2020 року з AT «Ощадбанк» на суму 1158316,00 гривень і станом на 14.10.2022 року існує наявна заборгованість: строкова заборгованість за кредитом 893552.00 гривень, прострочена заборгованість за кредитом 88388,63 гривень. заборгованість за нарахованими відсотками станом на 13.10.2022р. 3367,43 гривень, та прострочена заборгованість за процентами 47300.03 гривень, а разом з даним кредитом становить 1 032 608.09 гривень. Крім того обов`язковою умовою надання даного кредитного договору є страховий договір на транспортний засіб. Станом на жовтень 2022 року відповідно до Листа-попередження ПрАТ СК «ВУСО» загальний страховий платіж за діючим договором № 1-04 від 30.07.2020 року становить 651 988, 15 гривень.

Окрім зазначеного вище кредитного договору 19.09.2021 року було укладено з AT «ОТП БАНК» кредитний договір №, для придбання побутової техніки, і відповідно до довідки AT «ОТП БАНК» від 23.09.2022р. вих. №04-68-303-5/69 заборгованість за даним договором становить 8860гривень 46 копійок, термін погашення заборгованості сплив 19.10.2022 року.

Окрім того під час сумісного проживання у шлюбі, позивачкою в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя 10.08.2021 року було укладено з AT «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» кредитний договір №5 на суму 44 473,00 грн., і відповідно до довідки станом на 06.10.2022 року заборгованість за даним кредитним договором становить 24990,75 гривень, у т.ч. прострочена 1671,62 гривень, та інший ситний договір від 16.02.2022 року на загальну суму 100000,00 за № 201, і заборгованість за даним договором становить 100000 грн., у т.ч. прострочена 2777,38 грн. і заборгованість по комісії 10360 грн., у т.ч. прострочена 8880 грн.

Також до шлюбу позивачка мала кредитну банківську картку Універсальну Голд, АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_1 , на якій була відсутня заборгованість на час початку шлюбу, і за час шлюбу з відповідачем позивачка використовувала грошові кошти з даного карткового рахунку виключно в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить станом на 06.10.2022 р. 29 164 грн.54 коп.

29.07.2019 р. позивачкою в інтересах сім`ї з метою отримання банківських послуг було підписано заяву з АТ КБ «ПриватБанк» на отримання грошових коштів, і за час шлюбу з відповідачем вона використовувала грошові кошти з даного карткового рахунку виключно в інтересах сім`ї та за згодою іншого з подружжя, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить станом на 04.01.2023 р. розміром 212 723 грн.21 коп. Всі зазначені боргові зобов`язання виникли виключно під час сумісного проживання з позивачем у шлюбі, і грошові кошти з вищезазначених рахунків використовувалися виключно в інтересах сім`ї, про що свідчать виписки з карткових рахунків та довідки банківських установ.

Позивачка стверджує, що всі вищезазначені боргові зобов`язання виникли виключно під час сумісного проживання з відповідачем у шлюбі і кошти з карткових рахунків використовувались виключно в інтересах сім`ї, про що свідчать виписки з карткових рахунків та довідки банківських установ.

При поділі майна подоужжя мають враховуватись також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У постанові від 03.05.2018 року у справі №639/7335/15-ц Верховний Суд зазначив, що тлумачення ч.4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: договір укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї і майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору,він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір укладено в інтересах сім`ї та одержавне майно використане в інтересах сім`ї.

Просить задовольнити її позов та визнати в порядку поділу майна подружжя за нею та відповідачем грошові зобов`язання за вказаними вище договорами : - кредитним договором №0577/0116 від 04.08.2020 року з AT «Ощадбанк» на суму 1158316,00 гривень;

- №-04-04 від 30.07.2020 року з ПрАТ СК «ВУСО» загальний страховий платіж становить 651 988, 15 гривень;

- № для придбання побутової техніки який 19.09.2021 року з АТ «ОТП БАНК»;

- №5 від 10.08.2021 на сумму 44473, 00 гривень з АТ Перший український міжнародний банк;

- №201 від 16.02.2022 на загальну суму 100000,00 гривень з АТ Перший український міжнародний банк ;

-з АТ Комерційний банк ПриватБанк за карткою Універсальна Голд, за № НОМЕР_1 ,на якій заборгованість становить станом на 06.10.2022 року 29164 грн.54 коп.;

-з АТ Комерційний банк ПриватБанк за заявою на отримання грошових коштів від 29.07.2019 року, заборгованість станом на 04.01.2023 року розміром 212723 грн.21 коп.,

по 1/2 частині, тобто у рівних частках.

Відповідач ОСОБА_2 03.04.2023 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується повністю з вимогами позивача. З 01.06.2019 року вони перебували в шлюбі, від шлюбу є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З лютого 2022 року стали жити окремо, оскільки позивачка влаштовували сварки, принижувала та змушувала працювати відповідача цілодобово, він не мав вихідних та відпочинку, під час сварок вона нецензурно лаялась та підвищувала тон, з її боку відчував постійний контроль.

Зазначив, що разом з позивачкою проживав з часу реєстрації шлюбу та до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Був присутній при пологах, коли народилася донька, доглядав за дитиною та турбувався, натомість позивачка майже не знаходилася біля дитини.

Рішеннями суду від 14.06.2022 року та від 25.08.2022 року з нього стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дитини та на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку в сумі по 2500 грн. щомісяця за кожним рішенням. Таким чином за кожним з рішень ним перераховано на користь позивачки по 32500 грн.

Також він має малолітнього сина від попереднього шлюбу, на утримання якого сплачує теж аліменти на користь матері дитини по 1/4 частині заробітку щомісяця.

ОСОБА_1 має у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 200,0 кв.м., в якому він самостійно зробив ремонт та витрачав і свої гроші, купував меблі та побутову техніку. Після розлучення жодної речи з зазначеного будинку не забрав, тому не згодний сплачувати кредит та не надавав своєї згоди на оформлення кредиту.

Позивач має у власності автомобіль марки Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який записала на власне ім`я. Даний ТЗ брався нею у кредит в АТ «Ощадбанк», згоди на оформлення дорогого авто в кредит не надавав, це було особисте рішення ОСОБА_1 ; вказаний транспортний засіб знаходиться у користуванні позивачки, вона залишила його собі та постійно ним користується.

Позивачка займається продажем металопластикових вікон як ФОП, відповідач же мешкає з батьками в одній квартирі, майна у власності не має, отримує лише зарплату.

Також своєї згоди на оформлення кредиту в АТ КБ «ПриватБанк» не надавав, картка оформлена ОСОБА_1 до шлюбу, гроші витрачалися нею самостійно, на сім`ю вони не йшли, так як сім`ю забезпечував відповідач. За існування кредиту в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не знав, своєї згоди на отримання кредиту не надавав, гроші витрачатися позивачкою на особисті потреби, доказів на понесення кредиту в інтересах сім`ї не надано, крім цього другий кредит з цим Банком був укладений 16.02.2022 р., але з 11.02.2022 року відповідач мешкає окремо і не міг взагалі знати про його існування.

З роз`яснень п.п.23,24 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідач категорично заперечує проти поділу кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед фінансовими установами, які оформлюватися нею особисто, без його погодження, а деякі під час відсутності між ними шлюбних відносин, а тому не могли бути укладені в інтересах сім`ї.

Від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій із запереченнями викладеними у відзиві на позов, не погоджується в повному обсязі, вважає їх безпідставними. Кошти з кредитного договору №5 на суму 44 473,00 грн. було витрачено разом, саме за ініціативою відповідача на придбання необхідної техніки для сім`ї, всіма цими речами відповідач користувався в процесі спільного проживання та сумісному побуті.

Всі кредитні кошті, які були отримані ними за час шлюбних відносин були витрачені сім`єю на весілля, численні подорожі до Єгипту, Грузії, безліч екскурсій по Західній Україні, в яких відповідач приймав участь. Також кредитні кошти були витрачені на придбання продуктів харчування, аптеки, щоденні відвідування ресторанів, закладів відпочинку, поповнення банківського рахунку відповідача тощо.

Відповідач посилається на те, що він не надавав згоди на оформлення дорогого авто в кредит, але дане твердження є взагалі безпідставним, так як в матеріалах справи міститься копія його особистої нотаріальної заяви про згоду оформлення кредиту в АТ «Ощадбанк» для придбання конкретного автомобілю.

ОСОБА_1 вважає,що наявність або відсутність у власності житла жодним чином не може впливати на звільнення від наявних боргів, або навпаки одноособово призначення в якості боржника одного з подружжя головним боржником, в той час коли грошові кошти витрачалися в інтересах кожного з подружжя однаково та спільно.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань, відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 . Він завжди був проти життя в кредит, ніколи не возив її до фінансового закладу для отримання кредиту та не надавав своєї усної та письмової згоди на їхнє оформлення, не купував особисто техніку в кредит. Відповідачу відомо, що позивачка купувала собі у кредит телефон, яким вона користується та намагається доказати, що це річ куплена в інтересах сім`ї. Невідомо яким чином відповідач надавав згоду на оформлення кредитів у серпні-вересні 2021 р., лютому 2022 р., так як фактично відносини припинилися восени 2020 року, що підтверджується твердженням позивача у власних позовах про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дитини. Зазначив, що транспортний засіб, придбаний в кредит за кошти Ощадбанку позивачка залишила собі у користування, право власності на автомобіль оформлено на неї, тому вважає вимоги про поділ автомобіля безпідставними.

Від третьої особи АТ «Державний ощадний банк України» 23.05.23 р. надійшло пояснення: між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 04.08.2020 р. укладено договір про споживчий кредит №0577/0116 для придбання транспортного засобу про надання кредиту в сумі 1 158 316,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 11,59% річних, з терміном остаточного погашення кредиту 03 серпня 2027 р.

З метою належного виконання зобов`язання за кредитним договором 04.08.2020 р. між Банком та позичальником укладено договір застави майна №0577/0116/1, за умовами якого заставодавець передав в заставу рухоме майно: транспортний засіб марки Toyota, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2020.

Банк належним чином виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредит в сумі 1 158 316,00 грн. Позичальник свої зобов`язання не виконує належним чином, погашення процентів здійснює несвоєчасно, останній платіж по погашенню основної суми боргу здійснено 21.11.2022 р. в сумі 5000,00 грн., по процентах -05.10.2021 р. в сумі 9988,59 грн.

Банк як кредитор не погоджується з твердженням відповідача щодо ненадання ним згоди на отримання кредиту на авто та передачі його в заставу. Так 04.08.2020 року відповідач надав письмову нотаріально посвідчену заяву про згоду на укладення договорів застави та споживчого кредиту, а також договору на сплату КАСКО. Ні позивач, ані відповідач не оскаржували зазначених договорів.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до позиції Верховного суду України необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи в договірні відносини, кредитор розраховує на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Отже, для заміни боржника в зобов`язанні потрібна згода кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу. Тому, АТ «Державний ощадний банк України» не надає своєї згоди на поділ між позивачем та відповідачем зобов`язань за кредитним договором №0577/0116 від 04.08.2020р. При наявній простроченій заборгованості позивача за кредитним договором дії останнього щодо поділу боргу спрямовані на ухилення від виконання боргового зобов`язання, зокрема кредитного договору №0577/0116 від 04.08.2020 р. На підставі зазначеного відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: АТ «Ощадбанк», ПАТ «Страхова компанія ВУСО», АТ ОТП Банк», АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «ПриватБанк» про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань.

Від третьої особи АТ КБ «ПриватБанк» надійшло заперечення щодо позовної заяви, у якій позивачка бажає здійснити розподіл боргових зобов`язань між нею та відповідачем за кредитними угодами в судовому порядку. Позовні вимоги не містять поділу спільного майна подружжя, тобто головна мета позивачки уникнення сплати боргу перед кредиторами. Верховний суд наголошує на неприпустимості використання учасниками цивільних правовідносин поділу спільного майна подружжя для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Суду слід зазначити, яка частина зобов`язань перед банком залишається непогашеною, визначити розмір спільного боргу та здійснити розподіл майна з його урахуванням.

Існують два кредитних договора: 1) договір №SAMDN4596 від 03.07.2013 р. по картці НОМЕР_1 , станом на 14.10.2024 р. заборгованість відсутня, а є позитивний баланс власних коштів позивачки в сумі 5 696,65 грн., що підтверджується випискою; 2) договір №SAMDNWFС5 від 05.08.2019 р. по картці НОМЕР_3 , згідно розрахунку заборгованості станом на 05.10.2024 р. ОСОБА_1 має заборгованість лише у розмірі простроченого боргу за наданим кредитом в сумі 89 688,45 грн. Згідно виписки за цим договором на дату укладення шлюбу -01.06.2019р. у позивача вже був особистий борг за договором №SAMDNWFС5 в розмірі 159 667,47 грн., а на дату розірвання шлюбу -21.06.2022 р. борг дорівнював 185 124,01 грн.

Представник третьої особи АТ «ОТП Банк» в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив.

Представник третьої особи АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив.

Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія ВУСО» в судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив.

У запереченнях проти надання стороною позивача доказів відповідач наполягав, що шлюбні стосунки з позивачкою припинив навесні 2020 року, ще до народження доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому заперечує, що кредитні зобов`язання виникли з його згоди та кошти використовувались в інтересах сім`ї. Усі рішення щодо кредитів позивачкою приймалися одноособово, речей та побутової техніки придбаної в кредит, собі не брав, також він заперечував поти придбання в кредит автомобіля, визнає, що користувався цим автомобілем, але виключно на прохання позивачки відвозив її у справах або за продуктами, забирав її на ньому з пологового будинку з дитиною, але позивачка завжди була поруч, особисто автомобіль не використовував; вона продовжує користуватись автомобілем після розлучення, тому заперечує проти поділу зобов`язань за кредитом на купівлю авто та КАСКО. Щодо придбання продуктів харчування на кредитні кошти, йому невідомо які кредитні картки позивачка відкривала, доступу до них він не мав та позивачка йому не звітувала про це. Крім того, вона неодноразово відпочивала з подругами за кордоном, витрачала чималі кошти, він у цей час перебував вдома працював та робив ремонт у її будинку, доглядав за її неповнолітнім сином. Коли 11.02.2022 року пішов від позивачки не знайшов своїх золотих прикрас та прикрас дитини, котрі подарувала його мати на хрестини та інші, на його питання позивачка відповіла, що заклала золоті вироби до ломбарду, щоб заплатити податки як ФОП на 41000 грн., а через місяць вона їх викупить, однак коли пізніше телефонував їй з цього приводу, вона сказала, що ці проблеми її не обходять. У якості доказів надав фото з домоволодіння позивачки, де видно, що він займався ремонтом та установкою меблів у будинку.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Куценко В.А. підтримали заявлений позов, пояснивши, що у ОТП банку, ПУМБ та Приватбанку були відкриті кредитні договори на споживчі цілі, по ним є заборгованість, перед Приватбанком 200 тис.грн., перед ОТП 8860 грн., перед ПУМБ 24 тис. грн. Також в період шлюбу позивачка продала власний автомобіль КІА та придбала за договором кредиту в Ощадбанку автомобіль Тойота, він у заставі банку та нотаріусом видано виконавчий напис на звернення стягнення за заборгованістю за кредитним договором на авто. На кредитні кошти купувала телевізори, побутову техніку, оплачувала спільні з відповідачем поїздки в тому числі за кордон. Деяку побутову техніку дійсно продала, але вона придбана ще до шлюбу. Ту техніку, яку вона купувала за крежитні кошти, відповідач вивіз на авто, коли залишив будинок. Під час шлюбу він отримував мінімальну аробітну плату та стояв на біржі як безробітний. На заставному авто він зробив дві ДТП, кошти потерпілим відшкодовувала вона. Шлюбні стосунки вони припинили у лютому 2022 року, коли відповідач пішов з родини. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що до шлюбу мешкав у м. Дніпро та працював на заводі «Інтерпайп», позивачка запропонувала йому звільнитись та допомогати їй у бізнесі, він послухав її, тому певний час перебував на обліку у центрі зайнятості як безробітний. Допомогав їй в роботі, робив ремонт, доглядав за будинком та дітьми. Його золоті вироби позивачка так і не повернула. Взагалі вимоги щодо поділу майна вважає безпідставними, так як квитанцій про придбання техніки за кредитні кошти позивачка не надає, де знаходиться це майно невідомо, автомобілем користується вона, як вона витрачала кошти з кредитних карток йому невідомо, його згоди вона не запитувала, тому просить відмовитти у позові повністю.

Допитана в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_5 повідомила, що відповідач є її сином, під час спільного проживання син працював на позивачку без оплати, він був зобов`язаний сплачувати аліменти на старшого сина, але за наполяганням позивачки платив мінімальну суму, оскільки працював у позивачки на фірмі з мінімальною зарплатою офіційно; позивачка вмовляла його взяти дітей з дитячого будинку заради пільг; їх стосунки погіршилися ще до народження дитини; на придбаному в кредит авто син возив невістку; на відпочинок вони не лише разом їздили, а і невістка без нього; коли йшов від позивачки син нічого з будинку не взяв; після того як пішов від позивачки, він з речами приїхав до них як до батьків, працює зараз на заводі і отримує 10 тис. грн зарплату.

Допитана у суді свідок ОСОБА_6 пояснила, що знайома зі сторонами, стосунки нормальні; позивачку знає близько 8 років, у неї будинок на АДРЕСА_1 та бізнес з виготовлення пластикових вікон, допомогала позивачці по господарству, тому знає подробиці їі спільного життя з відповідачем. Знає, що подружжя придбало дорогий автомобіль Тоyota Prado за кошти позивачки, але на цьому наполягав чоловік, їздили на автівці обидва. Після укладення шлюбу з відповідачем у позивачки з`явилося багато боргів, вони добре харчувалися з дорогих магазинів, їздили спільно на відпочинок в тому числі за кордон, при цьому витрати виросли саме з укладенням шлюбу, так як позивачка нічого не шкодувала для чоловіка; в банках позивачка була важливим клієнтом, тому їй видавали кредити; свідок бачила, як відповідач забирав речі з будинку, при цьому у тому ж лютому 2022 року позивачка позичала гроші, так як їй з дітьми бракувало коштів на життя; у будинку позивачки працювала бригада робітників, котрі робили ремонт.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, взявши до уваги позицію третіх осіб, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 01 червня 2019 року, актовий запис №138, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (том 1, арк.с.17). Від шлюбу народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідрцтвом про народження (том1, арк.с.18).

04.08.2020 р. укладено договір позивачкою про споживчий кредит №0577/0116 для придбання транспортного засобу про надання кредиту в сумі 1 158 316,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 11,59% річних, з терміном остаточного погашення кредиту 03 серпня 2027 р. З метою належного виконання зобов`язання за кредитним договором 04.08.2020 р. між Банком та позичальником укладено договір застави майна №0577/0116/1, за умовами якого заставодавець передав в заставу рухоме майно: транспортний засіб марки Toyota, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2020.

В матеріалах справи є заява ОСОБА_2 про надання згоди своїй дружині, ОСОБА_1 , на укладання та підписання договору застави майна №0577/0116/1 з АТ «Державний ощадний банк України» та на предачу в заставу рухомого майна, а саме: транспортний засіб марка Toyota, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на умовах за її розсудом (том1, арк.с.22).

Від 30.07.2020 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «ВУСО» укладено страховий договір № -04-04 загальний страховий платіж становить 651988.15 грн.

10.08.2021 р. позивач уклала в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» кредитний договір №5 на суму 44 473,00 грн., станом на 06.10.2022 року заборгованість становить 24 990 грн.75 коп., у т.ч. просрочена 1671,62 грн.

19.09.2021 р. ОСОБА_1 з АТ «ОТП БАНК» уклала кредитний договір №, відповідно до якого загальний розмір кредиту 29 186 грн. 00 коп. (том 1, арк.с.23-24).

16 лютого 2022 року в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» позивач взяла споживчий кредит в сумі 100000 грн., що підтверджується заявою №201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (том1, арк.с.29).

Існують два кредитних договора позивача в АТ КБ «ПриватБанк»: договір №SAMDN4596 від 03.07.2013 р. по картці НОМЕР_1 , станом на 14.10.2024 р. заборгованість відсутня, а є позитивний баланс власних коштів позивачки в сумі 5 696,65 грн., що підтверджується випискою; договір №SAMDNWFС5 від 05.08.2019 р. по картці НОМЕР_3 , згідно розрахунку заборгованості станом на 05.10.2024 р. ОСОБА_1 має заборгованість лише у розмірі простроченого боргу за наданим кредитом в сумі 89 688,45 грн.

По кредитному договору № -04-04 від 30.07.2020 р. з ПрАТ СК «ВУСО» загальний страховий платіж становить 651 988, 15 грн., частину 182 229,78 грн. сплачено, тому станом на 19.10.2022 р. заборгованість складає 469 758,37 грн (том1, арк.с.21).

Шдюбні стосунки між сторонами припинені у 11 лютого 2022 року, про що зазначила як позивачка у позові, так і відповідач у відзиві на позов.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Ч.1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: ипід час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Зі змісту п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя , що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Ст.60 СК України передбачає,що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім ресей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Также ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом ( Постанова Касаційного цивільного суду у справі № 317/3272/16ц від 06.03.2019)

При вирішенні спору про порядок виконання колишнім подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо питання про поділ цих зобов`язань не було зі згоди кредитора вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15ц).

У частині четвертій статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що вказана норма СК України хоча й містить положення про виникнення обов`язків у другого з подружжя, однак не кваліфікує ці обов`язки як солідарні, а тому до відносин щодо зобов`язань подружжя повинні застосовуватись приписи статті 540 ЦК України про часткові зобов`язання, а не правила статті 541 ЦК України про солідарні зобов`язання. Тобто, статтею 540 ЦК встановлена презумпція, за якою будь-які зобов`язання із множинністю осіб є частковими, причому з рівністю розміру часток, крім випадків, коли згідно статті 541 ЦК вони вважаються солідарними. Солідарний обов`язок подружжя (Ухвала КЦС ВС від 13.11.2019 року у справі № 638/18231/15-ц Верховний Суд )

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до позиції Верховного суду України необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. Вступаючи в договірні відносини, кредитор розраховує на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Отже, для заміни боржника в зобов`язанні потрібна згода кредитора щодо відсутності заперечень проти покладення обов`язку первісного боржника на іншу особу.

Під час судового розгляду даної справи встановлено, що третьою особою АТ`Ощадбанк» вчинявся виконавчий напис про звернення стягнення за кредитним договором на предмет застави автомобіль Toyota, модель LAND CRUISER PRADO 150, державний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2020., таким чином існує спір з приводу даного майна, автомобіль у користуванні позивачки та не повернуто заставодавцем кредиторові, що не спростовано у суді, кредитор не надає згоди на заміну боржника у зобов`язанні за даним кредитним договором, що не відповідає вимогам ст. 520 ЦК України, згідно якої заміна боржника у зобов`язанні може відбуватись виключно за згодою кредитора, тому позовні вимоги про поділ зобов`язання за кредитним договором на придбання вказаного автомобіля та за договором страхування не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог за кредитним договором від 19.09.2021 року № між позивачкою та ОТП банком на придбання побутової техніки, суд зазначає, що оскільки суду не надано доказів яка саме побутова техніка була придбана за кредитні кошти, у кого з подружжя вона залишилась у користуванні, у якому обсязі боргові зобов`язання виконані станом на день завершення судового розгляду, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про поділ зобов`язання за даним договором.

Суд не ставить під сумнів твердження позивачки стосовно використання кредитних коштів саме в інтересах родини, що не спростовано стороною відповідача, а також показами свідків, однак суд враховує відсутність доказів щодо розміру використаних в інтересах родини коштів на задоволення побутових та споживчих потреб саме за період спільного проживання сторін, їх цільового призначення.

Таким чином позовні вимоги про поділ обов`язань за кредитними договорами між позивачкою та АТ «ПУМБ», АТ Приватбанк, не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів яку саме суму коштів сплачено позивачкою за період від укладення договору та до припинення спільного проживання з відповідачем, договір між позивачкою та АТ Приватбанк від 29.07.2019 року взагалі укладено до реєстрації шлюбу між сторонами, заборгованість за даним договором у позові зазначена у розмірі 212723 грн. 21 коп. станом на 04.01.2023 року, коли шлюбні стосунки між сторонами вже були припинені.

За умов визначення обсягу витрачених під час шлюбу кредитних коштів сторона-позичальник вправі звернутись до суду зі зворотною вимогою (регрес) до іншого з подружжя. Однак заміна кредитора при поділі зобов`язань при відсутності на це згоди кредитора порушуватиме права кредитора та не відповідатиме вимогам закону.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 3, 60, ст. 63, ч.1 ст. 64, 68, ч.1 69, ч.1, 2, 3 ст.70 Сімейного кодексу України, ст. 520 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-78, 81, 141, 258-261, 263 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: АТ «Ощадбанк», ПАТ «Страхова компанія ВУСО», АТ ОТП Банк, АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «ПриватБанк» - про поділ майна подружжя та поділ боргових зобов`язань.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкрити чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 21.11.2025 року

Головуючий суддя Т.Ю. Погребняк