Номер провадження: 22-ц/813/8030/25
Справа № 509/7469/23
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Маяківська сільська рада Одеського району Одеської області в особі служби у справах дітей, про захист прав неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2024 рішенням Овідідопольського районного суду Одеської області позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Маяківська сільська рада Одеського району Одеської області в особі служби у справах дітей про захист прав неповнолітньої дитини задоволено.

Встановлено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Встановлено факт, що має юридичне значення в тому, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , самостійно виховує дитину віком до 18-ти років (неповнолітню дитину) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бандиш Ганна Іванівна, подала апеляційну скаргу.

У поданій апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження так як ОСОБА_1 не була обізнана про розгляд справи в суді першої інстанції, судове рішення не отримувала, а представник адвокат Бандиш Г.І. ознайомилась із матеріалами справи 16 вересня 2025 року.

Згідно супровідного листа, матеріали справи надійшли до Одеського апеляційного суду 05 листопада 2025 року.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадженні за апеляційною скаргою слід відмовити, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Згідно матеріалів справи вбачається, що повний текст оскаржуваного рішення суду було складено 07 лютого 2024 року, апеляційну скаргу подано 20 жовтня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження більш ніж один рік.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Передбачений статтею 358 ЦПК України строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на апеляційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за винятком випадків неповідомлення особи про розгляд справи та виникнення обставин непереборної сили.

Отже, виходячи із викладеного, перевірці підлягають лише дві підстави, існування яких дає можливість поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо особа звернулась до суду зі спливом більш ніж одного року.

Щодо повідомлення ОСОБА_1 та її обізнаність про розгляд справи слід вказати наступне.

Згідно матеріалів справи судова повістка про виклик до суду та копія позовної заяви направлена ОСОБА_1 рекомендованим поштовим повідомленням та отримано адресатом 16 січня 2024 року (а.с. 23).

Також наявна заява відповідачки ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності в якій зазначено, що вона в повному обсязі визнає позовні вимоги та просить суд розглянути справу за її відсутності (а.с. 31).

Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Апеляційний суд вважає, що наявність вищенаведених заяв, розписок свідчить про те, що відповідачка ОСОБА_1 була повністю обізнана про розгляд даної справи в Овідіопольському районному суді Одеської області.

Доводи апелянта про те, що відповідачка не писала заяву про визнання позовних вимог так як перебувала за кордом не може бути прийнято судом так як із наданих копій закордонного паспорту не є можливим встановити проміжок часу, який ОСОБА_1 перебувала поза медами України, а який час знаходилась на її території.

Копія заяви про вчинення злочину, надана ОСОБА_1 , щодо підроблення документу, а саме заяви про визнання позовних вимог апеляційним судом також не приймається як доказ необізнаності про розгляд цивільної справи так як яка скаржником не надано жодних доказів того, що вказана заява дійсно подана до поліції та зареєстрована.

Більш того, відсутні відомості, що за результати проведеного розслідування встановлено факт підробки документу, а отже твердження апелянта про підробку не підтверджені належним чином.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не було повідомлено як вона дізналась про оскаржуване рішення, а лише зазначила, що дізналась про справу з відкритих джерел, дати повідомлено скаржником не було.

Щодо підстав пропуску строку на апеляційне оскарження в наслідок інших обставин, слід наголосити, що про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили ОСОБА_1 не зазначала.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважував, що:

"відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року)";

"одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами" (USTIMENKO v. UKRAINE, №32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)";

"вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, №3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року)";

"складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року)".

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

В кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Враховуючи вищевикладене та те, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення особою, повідомленою належним чином про розгляд справи та відсутністю доказів пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, апеляційний суд у відповідності до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року.

Керуючись ч. 2 ст. 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда