Провадження № 22-ц/812/1910/25 Головуючий суду першої інстанції Маржина Т.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Миколаїв Справа № 484/3070/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк Л.М.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця - ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 серпня 2025 року, повне судове рішення складено 21 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В., в залі судового засідання в м. Первомайськ, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики та споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В:

03 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі - ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики та споживчого кредиту.

Позов мотивований тим, що 11 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Інкасо Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс») та ОСОБА_1 було укладено Договір № -146992.

Відповідно до умов укладеного договору відповідачу було надано кредит у сумі 4 500 грн.

07 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 07/03/23, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № -146992.

Крім того, 15 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 було укладено Договір № 103127129.

Відповідно до умов укладеного договору відповідачу було надано кредит у сумі 7 400 грн.

10 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено договір № 10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 103127129, а згодом останнє 10 січня 2023 року за договором № 10-01/2023 відступило право вимоги за кредитним договором від 15 листопада 2021 року № 103127129 на користь ТОВ «Коллект Центр».

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитними договорами, виникла заборгованість, яка станом на дату позовної заяви склала 58 084 грн, в тому числі за договором від 15 листопада 2021 року № 103127129 у сумі 36 907.50 грн, що складається з: 7 400 грн - заборгованість по тілу кредиту; 28 767.50 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 740 грн - заборгованість за комісіями, та за договором від 11 листопада 2021 року № -146992 у сумі 21 176.50 грн, що складається з: 4 500 грн - заборгованість по тілу кредиту; 1 760 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 14 916.50 грн - заборгованість за нарахованими процентами згідно з Кредитним Договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку).

Посилаючись на викладене, ТОВ «Коллект Центр» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитними договорами від 15 листопада 2021 року № 103127129 та від 11 листопада 2021 року № -146992 в загальному розмірі 58 084 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 серпня 2025 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитними договорами на загальну суму 58 084 грн, у тому числі за договором від 15 листопада 2021 року № 103127129- 36 907.50 грн, яка складається з: 7 400 грн - заборгованість по тілу кредиту, 28 767.50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 740 грн - заборгованість за комісіями, та договором від 11 листопада 2021 року № -146992 - 21 176.50 грн, яка складається з: 4 500 грн - заборгованість по тілу кредиту, 1 760 грн - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 14 916.50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422.40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 500 грн, а всього 3 922.40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що на день розгляду справи в суді зобов`язання відповідачем не виконане.

Заперечення відповідача щодо припинення права нарахування процентів за кредитом з моменту закінчення строків дії договорів суд вважає безпідставними.

Нарахування відсотків здійснювалось у межах дії договору з урахуванням погоджених умов щодо строку та його пролонгації, і є правомірним.

Факт зарахування грошових коштів на рахунок відповідача беззаперечно підтверджується виписками з рахунків, витребуваними судом від АТ «Універсал Банк».

Також є доведеним факт переходу права вимоги від первісних кредиторів до ТОВ «Коллект Центр», який є належним кредитором за спірними зобов`язаннями, і має право звертатися до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця - Єрмоленко А.В., подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач жодного договору з ТОВ «Коллект Центр» не укладав і про те, що дане товариство набуло право нового кредитора до позичальника за кредитними договорами, та жодного повідомлення ні від ТОВ «Коллект Центр», щодо зміни кредитора йому не надходило.

З наданих позивачем документів не можливо встановити розмір заявленої до стягнення заборгованості. Без надання деталізованого розрахунку заборгованості відносно відповідача відсутні підстави для прийняття заявленої позивачем заборгованості, оскільки із вказаної заборгованості неможливо прослідкувати порядок її нарахування.

Як встановлено матеріалами справи, строк кредитування за кредитними договорами був погоджений. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитами та зміну дати повернення всіх сум кредиту у порядку, передбаченому кредитними договорами, матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування, як це передбачено договорами.

Відтак, надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості за кредитними договорами не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості, оскільки з наданих розрахунків не вбачається, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами до укладання договорів факторингів, тобто розрахунки заборгованості складені Позивачем, а не первісними кредиторами. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати відсотків не надано.

Нарахований позивачем розмір відсотків 14 960 грн є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу, а тому не може бути застосований.

Позивачем не надано доказів наявності заборгованості відповідача перед первісними кредиторами на момент укладення договорів факторингу, зокрема не доведено ті обставини, що відповідачем взагалі були отримані кредитні кошти на встановлених у кредитних договорах умовах, а також, не доведено придбання прав вимоги саме до ОСОБА_1 .

Позивач крім доведення факту укладення договору та набуття прав на стягнення з боржника у зобов`язанні повинен довести факт виникнення зобов`язання у боржника.

З 21 жовтня 2021 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором. Заяви щодо продовження дії договору після 21 жовтня 2021 року ОСОБА_1 не подавались.

Жодного розрахунку заборгованості ані за тілом кредиту, ані по нарахованих відсотках, до позовної заяви позивач не надає.

Крім того, в позовній заяві об`єднано вимоги, які мають різні підстави виникнення, підтверджуються різними доказами та не є похідними одна від одної. Зважаючи на встановлене порушення правил об`єднання позовних вимог всупереч положенню частини 1 статті 188 ЦПК України, подана позовна заява підлягала поверненню.

Від ТОВ «Коллект Центр» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач зазначав, що на противагу наданим позивачем доказам, які підтверджують зазначені у позові обставини, відповідачем не було долучено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 11 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем було укладено Договір позики «Проста позика» № -146992.

Умовами договору передбачено, зокрема: «підпункт 9.1. Цим Позичальник підтверджує добровільну передачу ним Товариству своїх персональних даних, згоду на обробку таких персональних даних, а також те що йому відомо, що Товариство є володільцем його персональних даних, йому зрозуміла мета і цілі збирання та обробки його персональних даних, а також Позичальник, як суб`єкт персональних даних, поінформований та йому зрозумілі положення Закону України «Про захист персональних даних», зокрема статей 8, 16, 20, 29;

9.2. Цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних;

9.3. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у підпункті 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису;

9.4. Цей Договір вступає в силу з моменту передання грошей Позичальнику, в порядку передбаченому підпунктом 3.2 цього Договору;

9.5. У випадку Врегулювання заборгованості, в порядку передбаченому підпунктом 3.19 цього Договору, за користування грошовими коштами сплачується виключно плата передбачена, чинними на відповідну дату, Тарифами Товариства.

9.6. Сторони домовились, що після закінчення Строку дії цього Договору, проценти за користування Кредитом можуть бути нараховані Товариством, згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на усю суму боргу та встановлюються у розмірі 1 404 % річних та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної Вимоги Позикодавця Позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти Позичальника;

9.7. До правовідносин, пов`язаних із поверненням суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, неустойки та будь-яких інших платежів, належних з Позичальника, застосовується строк позовної давності тривалістю у 20 (двадцять) років;

9.8. Цей Договір може бути змінений або розірваний за взаємною згодою Сторін або в інших випадках, незаборонених чинним законодавством;

9.9. У випадку Врегулювання, або Реструктуризації заборгованості дія окремих положень цього Договору може бути зупинена, або змінена, або припинена за домовленістю Сторін, у спосіб незаборонений чинним законодавством, у тому числі шляхом обміну листами та/чи вчиненням інших юридично значимих дій, або утриманням від їх вчинення, що свідчать про дійсність наміру та бажання Сторін настання відповідних правових наслідків;

9.10.У випадку Реструктуризації заборгованості, дія цього договору припиняється з моменту укладання відповідного договору, якщо інше не передбачено договором на підставі якого здійснюється реструктуризація заборгованості;

9.12. У відповідності до статті 599 ЦК України, Сторони домовились про те, що зобов`язання за цим договором, якщо інше не буде передбачено у відповідних договорах, припиняються виконанням, проведеним належним чином;

9.13. За користування, наданими за цим Договором, грошовими коштами у строк передбачений підпунктом 2.3. цього Договору встановлюється процентна ставка у розмірі 702% річних (або 1.95 % за 1 (один) день користування грошовими коштами)».

До договору надано позивачем паспорт споживчого кредиту від 11 листопада 2021 року, Правила надання кредиту ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», затверджені рішенням учасника товариства 28 грудня 2019 року.

Зі змісту інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» (далі - ТОВ «Універсальні платіжні рішення») від 31 січня 2025 року на адресу позивача встановлено, що на підставі договору про переказ коштів від 20 серпня 2020 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення»

11 листопада 2021 року о 13:03:02 (транзакція в системі iPay.ua - 119142268) проведено платіж на картку № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 4 500 грн за наданими даними ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , номер договору - 146992, номер транзакції 119142268.

Акцепт договору позичальником підписано аналогом ЕПЦ у формі одноразового ідентифікатора K6XE4BBG за допомогою номера телефону НОМЕР_3 . Крім того, витребувані докази з АТ «Універсал Банк» підтверджують наявність емітованої банком платіжної карти № НОМЕР_4 на ім`я відповідача та рухом коштів, зокрема зарахуванням 11 листопада 2021 року о 13:03:06 суми 4 500 грн.

07 березня 2023 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 07/03/23, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», як кредитор, відступило новому кредитору ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до боржників, зазначених у Додатку № 1 до договору. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до реєстру боржників (Додаток № 1 до Договору) під номером 4644 зазначено особу боржника ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , номер договору та сума заборгованості, яка передається.

Сума заборгованості розрахована ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», ТОВ «Коллект Центр» та станом на дату позовної заяви складає 21 176.50 грн, в тому числі 4 500 грн - заборгованість по тілу кредиту; 1 760 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 14 916 грн. 50 к. - заборгованість за нарахованими процентами згідно з Кредитним Договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку).

15 листопада 2021 року між ТОВ Мілоан та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит № 103127129 за зверненням ОСОБА_1 відповідно до Анекети-заяви на кредит № 103127129 від 51 листопада 2015 року.

Згідно із підпунктом 2.3. Договору позики, дата видачі кредиту 11 листопада 2021 року, дата повернення кредиту 01 грудня 2021 року (включно), термін користування кредитом 20 діб.

Відповідно до підпункту 2.5. Договору позики, за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору).

Умовами Договору позики на період зазначений в підпункті 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1,95 % за кожен день користування Кредитом.

Підпунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у підпункті 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства.

Відповідно до підпункту 9.2 Договору позики, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у підпункті 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису.

Факт укладення, умови договору, а також отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 7 400 грн підтверджуються копією договору про споживчий кредит від 15 листопада 2021 року № 103127129, копією паспорту споживчого кредиту від 15 листопада 2021 року № 103127129, копією Анкети-заяви від 15 листопада 2021 року № 103127129, копією довідки про проведений платіж Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Елаєнс» від 08 листопада 2024 року у сумі 7 400 грн на номер карти MONOBANK № НОМЕР_1 від 15 листопада 2021 року, копією довідки про ідентифікацію відповідача за допомогою номера телефону НОМЕР_3 та одноразового ідентифікатора Z37272. Крім того, витребувані докази з АТ «Універсал Банк» підтверджують наявність емітованої банком платіжної карти № НОМЕР_4 та рухом коштів, зокрема зарахуванням від 15 листопада 2021 року суми 7 400 грн.

10 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до боржників. За даними реєстру боржників до цього договору факторингу під номером 994 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зазначено боржника ОСОБА_1 , номер договору та сума заборгованості, яка передається.

10 січня 2023 року за договором № 10-01/2023 відступило права вимоги до боржника за кредитним договором від 15 листопада 2021 року № 103127129 на користь ТОВ «Коллект Центр». Відповідно до реєстру боржників (додаток № 1 до цього Договору) за порядковим номером 3 35067 зазначається номер договору, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , боржник ОСОБА_1 , та сума заборгованості, яка передається до нового кредитора.

Сума заборгованості підтверджується розрахунками заборгованості від ТОВ «Мілоан», «ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект Центр», що станом на дату позовної заяви за кредитним договором від 15 листопада 2021 року № 103127129 складає 36 907.50 грн, в тому числі 7 400 грн - заборгованість по тілу кредиту; 28 767.50 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 740 грн - заборгованість за комісіями.

За інформацією АТ «Універсал Банк» від 31 липня 2025 року, зробленої на запит суду першої інстанції» встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) Банком була емітована картка № НОМЕР_4 . На цей картковий рахунок були зараховані платежі у сумі 4 500 грн та 7 400 грн у період з 11 листопада по 22 листопада 2021 року, що підтверджується рухом коштів по цьому рахунку, доданого до інформаційного листа.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду зауважує на наступному.

У справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням договорів позики на умовах фінансового кредиту, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію».

За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).

Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі:

у паперовому вигляді;

у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг";

шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги;

в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною договору позики, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, з огляду на положення вище вказаного законодавства та підпунктів 9.2, 9.3 договору від 11 листопада 2021 року та підпунктів 6.1-6.4 договору від 15 листопада 2021 року позичені кошти надавались ОСОБА_1 виключно за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Мілоан»».

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням особливостей Договорів щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позикодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

У справі, що переглядається, для отримання запозичених коштів відповідач самостійно здійснює реєстрацію на сайтах ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», за наслідком чого отримує облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подала електроні заявки на отримання кредитних коштів.

Отже, 11 та 15 листопада 2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладені правочини - договори позики та про споживчий кредит, що були укладені в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайтах цих товариств з виконанням нею певних дій, які свідчать про укладення Договорів, зокрема електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що зазначені у текстах договорів у розділі "ПОЗИЧАЛЬНИК".

Відповідач взагалі не сплачував суму заборгованості, що передбачена умовами договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач довів факти укладання вказаних договорів та не виконання ОСОБА_1 умов цих договорів щодо повернення суми грошових коштів та процентів за їх використання.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Доводи апеляційної скарги, що на адресу позивача не надходило ніяких повідомлень про зміну кредиторів у договорах не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. В цьому випадку виконання боржником свого обов`язку первинному кредиторові є належним виконанням.

У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій борг новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав в зобов`язанні.

За такого, боржник, що не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншої особи, не втрачає обов`язок погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредиторові і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи убачається, що боржник не платив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредиторові, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Щодо доводів скарги про ненадання суду належних доказів перерахування на банківський картковий рахунок відповідача грошових коштів як то визначено умовами договорів.

Так, зі змісту інформаційної довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 31 січня 2025 року встановлено, що на підставі договору про переказ коштів від 20 серпня 2020 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 11 листопада 2021 року о 13:03:02 (транзакція в системі iPay.ua - 119142268) проведено платіж на картку № НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 4 500 грн за наданими даними ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , номер договору НОМЕР_5 , номер транзакції НОМЕР_6 .

За інформацією, що міститься у довідці ТОВ «ФК «Елаєнс» від 08 листопада 2024 року встановлено проведення 15 листопада 2021 року платежу у розмірі 7 400 грн на номер карти НОМЕР_1 .

За інформацією АТ «Універсал Банк» від 31 липня 2025 року, зробленої на запит суду першої інстанції встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) Банком була емітована картка № НОМЕР_4 . На цей картковий рахунок були зараховані платежі у сумі 4 500 грн та 7 400 грн у період з 11 листопада по 22 листопада 2021 року, що підтверджується рухом коштів по цьому рахунку, доданого до інформаційного листа.

Скаржник, ставлячи під сумнів надані позивачем письмові докази, не заперечував та не підтверджував відповідними засобами доказування тих фактів, що банківська картка відповідача № НОМЕР_4 , на яку були перераховані кредитні кошти за умовами договорів, йому не належить. Крім цього не надано доказів, що стороння особа могла скористатись особистими даними паспорта відповідача, доступу до логіна та паролю особистого кабінету.

Крім того, будь-яких клопотань про витребування доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач не заявляв ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Аргументи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували розмір заборгованості з огляду на те, що розрахунок не містить ставок процентів, є неприйнятними, оскільки така заборгованість обумовлена не виконанням умов договору щодо повернення суми позичених коштів та передбачених процентів за їх користування. Ці складові викладені в умовах укладених договорах та додатках до них.

Розрахунки заборгованості надані різними особами по мірі переходу прав вимоги за вказаними договорами від одного кредитора до іншого, не суперечать один одному, узгоджуються з іншими письмовими доказами у справі, не містять жодних додаткових нарахувань та штрафних санкцій, а тому аргументи апеляційної скарги щодо розрахунку заборгованості, як неналежного доказу по справі є неприйнятними. Надані розрахунки є достатніми та допустимим доказами розміру заборгованості ОСОБА_1 за цими договорами. Заперечуючи розрахунки позивача, ОСОБА_1 не надав суду свого розрахунку, який би відповідав умовам укладених ним договорів.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, що строк кредитування за кредитними договорами щодо дати повернення кредиту був змінений, оскільки всі строки обрахування строків кредитування, їх зміна передбачені умовами укладених договорів та діями позичальника щодо повернення кредиту в обумовлені строки.

Так, сторонами погоджено, що строк користування кредитом продовжується у разі наявності непогашеної заборгованості, таке продовження не потребує додаткових дій ні від кредитора, ні від позичальника. Сторони у договорі від 15 листопада 2021 року погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Отже, позичальник надав згоду на автопролонгацію договору у разу наявності заборгованості (підпункт 2 3.3 Договору від 15 листопада 2021 року).

Аргументи скарги про несправедливе нарахування позивачем процентів у розмірі 14 960 грн у розумінні пункту 5 часини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечність встановленим обмеженням частиною 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» є неприйнятними з огляду на наступне.

У пункті 5 частиною 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно з частиною 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц).

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним.

Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Відповідно до підпункту 9.6 Договору від 11 листопада 2021 року сторони домовились, що після закінчення строку дії цього договору, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України у розмірі передбаченому підпунктом 9.4. цього Договору.

Отже, нарахування таких процентів передбачено умовами договору, з якими погодився відповідач.

Щодо твердження скаржника про порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності, то апеляційний суд з такими твердженнями не погоджується, оскільки як встановлено у цій справі, відповідач порушив умови договору щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, жодної суми на погашення тіла кредиту та процентів з 2021 року не сплатив, кредитор не ставить питання про сплату штрафних санкцій, передбачених умовами договору, відповідач не зазначає причин поважності несплати такої заборгованості, а тому, враховуючи інтереси кредитора щодо відновлення його майнового стану підстави для звільнення боржника від сплати процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України відсутні.

Колегія суддів апеляційної суду відхиляє доводи апеляційної скарги про повернення позовної заяви у зв`язку з порушення частини 1 статті 188 ЦПК України, оскільки у справі позивачем підставно об`єднані декілька вимог про стягнення заборгованості за двома кредитними договорами, за якими кредитором є позивач, а боржником є відповідач.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, надав належну оцінку дослідженим доказам.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 серпня 2025 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла його представниця - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 18 листопада 2025 року.