Єдиний унікальний номер судової справи: 487/2037/24 Головуючий суду першої інстанції Афоніна С.М.
Провадження номер 22-ц/812/1922/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

24 листопада 2025 року м. Миколаїв справа №487/2037/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 10 вересня 2025 року, ухвалене в складі головуючого судді Афоніної С.М., в приміщенні цього ж суду в м. Миколаєві, за позовом за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

13 лютого 2024 року акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов мотивований тим, що 14 лютого 2022 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-договір № 2918843-394 про надання кредиту в розмірі 157 350 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 , строк кредиту 60 місяців, проценти за користування кредитом 0,001 % річних, комісія за обслуговування кредиту 4,9 % на місяць від основної суми кредиту.

Відповідач погодився з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно, згідно графіку платежів, передбаченого додатку № 1 до договору та підтвердив, що ознайомлений та розуміє суть фінансової послуги про споживчий кредит, а також, що отримав від банку інформацію, визначену статтею 9 Законом України «Про споживче кредитування».

Кредитні кошти були надані банком у спосіб, визначений в кредитному договорі, що підтверджується випискою, чим Банк виконав свої обов`язки за кредитним договором. Однак, ОСОБА_1 перестав виконувати умови кредитного договору, а саме перестав сплачувати заборгованість за кредитом, процентами та комісією.

У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання у відповідача станом на 18 січня 2024 року виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту у розмірі 292 625, 07 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 145 587, 82 грн; заборгованість по процентах 147 037, 25 грн.

Посилаючись на викладене, Банк просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати.

Заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 , посилався на необґрунтованість розрахунку заборгованості по кредиту, з огляду на сплачені ним кошти на погашення кредиту та нікчемність умов договору про сплату комісії за обслуговування кредиту.

У відповіді на відзив, позивач посилався на те, що кредитний договір укладений з дотриманням норм чинного цивільного законодавства у сфері банківських послуг.

18 лютого 2025 року представник АТ «Таскомбанк» Козак Т.О. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 18 січня 2024 року у розмірі 292 625,07 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту основного боргу 145587,82 грн; заборгованість по комісії - 147031,92 грн, 5,33 грн. заборгованість річних процентів.

В обґрунтування поданої заяви, посилалась на помилку в розрахунку заборгованості у первісному позові, зазначивши, що саме комісія є щомісячними процентами.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2025 року позов АТ «Таскомбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» кредитну заборгованість за заявою - договором №2918843-304 від 14 лютого 2022 року у розмірі 82581,47 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір 1229,03 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на встановленні у справі обставини, нікчемність встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за заявою-договором №2918843-304 від 14 лютого 2022 року, вважав за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зарахувати комісію за обслуговування кредиту у сумі 38011,68 грн в тіло кредиту.

Крім того, згідно платіжної інструкції переказу коштів, ОСОБА_1 11 квітня 2024 року на рахунок отримувача № НОМЕР_2 АТ «Таскомбанк», перерахував кошти у розмірі 25000 грн на оплату кредитного договору №2918843-304, який позивачем не врахований в погашення заборгованості, тому вказану суму суд вважав необхідним зарахувати в тіло кредиту.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії АТ «Таскомбанк» оскаржило його в апеляційному порядку.

Вказувало, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,9 % від суми кредиту була обумовлена в підписаній сторонами заяві-договорі №2918843-304 від 14 лютого 2022 року. Позичальник протягом тривалого часу після укладення договору, до звернення банку до суду з даним позовом, своїх заперечень, будь-яких претензій чи незгоди з умовами договору не пред`являв. Сторонами у письмовій формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру комісії на обслуговування кредитом щомісячно, розміру процентів за користування кредитом та графіку платежів. Наголошував, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Посилався на висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21.

На підставі наведеного просив рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні комісії у тому числі простроченої у розмірі 147 031,92 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимоги.

Відзиву на апеляційну скаргу на час перегляду справи від відповідача не подано.

13 жовтня 2025 року від представника АТ «Таскомбанк» Гуртової К.В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку та підтримання апеляційної скарги.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі статті 264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Суд встановив, що 14 лютого 2022 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було підписано заяву-договір № 2918843 304 про надання кредиту.

ОСОБА_1 надано кредит шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок у сумі 157350, 00 грн строком на 60 місяців. Сторонами було погоджено сплату процентів за користування кредитом у сумі 0,01 % річних та комісію за обслуговування кредиту у розмірі 4,9 % на місяць від основної суми кредиту (пункт 1 договору).

У заяві-договорі № 2918843 304 про надання кредиту позичальник погодився з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться у Додатку №1 до цієї заяви-договору, що є невід`ємною частиною (пункт 2.6.).

Згідно п. 1.2.5 цього договору кредитні кошти перераховуються на поточний рахунок № НОМЕР_1 операції за яким здійснюються із використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до п. 1.11 розділу 1 Кредитного договору позивач зобов`язувався надати позичальнику на умовах цієї заяви договору кредит шляхом зарахування коштів в сумі, визначеній в п. 1.1.1 даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України на власні потреби у сумі 157350 грн, шляхом перерахування на його поточний рахунок № НОМЕР_2 в АТ «Таскомбанк».

Пунктом 1.12 передбачено, що позичальник доручає банку проводити договірне списання коштів з його поточного рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Таскомбанк» на сплату комісії відповідно до п. 1.1.3 цієї Заяви-договору.

Позивач посилався на розділ 2 Кредитного договору, відповідно до якого відповідач, акцептував Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (далі також - Договір) і беззастережно приєднався до умов договору.

Просив Банк надати кредит, згідно інформації, наведеної вище у заяві-договорі.

Позивач вказував, що відповідач погодився з тим, що він зобов`язаний повертати кредит щомісячно згідно графіку платежів згідно Додатку №1 до Кредитного договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що передбачені в Додатку №1 до цієї Заяви-договору;

Підписанням цієї Заяви-договору позичальник підтвердив, що дана Заява-договір є невід`ємною частиною Договору, що він ознайомлений із змістом цієї Заяви-договору, Договору з всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови Заяви-договору та Договору є зрозумілими для Позичальника, обов`язковими для виконання тa заперечення щодо них відсутні.

Відповідно до розділу 2 Кредитного договору позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

У пункті 3.3.6 цього договору, сторони домовилися, що банк має право не частіше одного разу на місяць, на вимогу позичальника під час його звернення у відділення банку або до контактного центру усно та безоплатно повідомляти позичальнику інформацію про поточний розмір його заборгованості за кредитом, а також на вимогу позичальника надавати йому виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості.

Відповідно до р. 5 п. 5.5 Заяви-договору, сторони домовились, що при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, Клієнт сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період та комісію за обслуговування кредитної заборгованості у повному обсязі.

Згідно з р. 5 п. 5.15 Кредитного договору, Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за нею.

Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в договорі, що підтверджується відповідною випискою. Отже позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі.

В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії.

З дослідженого судом остаточного розрахунку заборгованості, встановлено, що банком було нараховано до сплати заборгованість станом на 18 січня 2024 року у розмірі 292625,07 грн, в тому числі заборгованість по тілу кредиту 145 587,82 грн; заборгованість по комісії - 147031,92 грн, 5,33 грн. заборгованість річних процентів.

Оскільки ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання щодо сплати належних з нього коштів за кредитним договором, АТ «Таскомбанк» визнав строк повного виконання зобов`язання таким, що настав (змінив строк виконання зобов`язання), та 03 жовтня 2023 року надіслав відповідачу вимогу про дострокове погашення усієї суми боргу.

У матеріалах справи наявні належним чином засвідчені копії заяви-договору №2918843 304 про надання кредиту від 14 лютого 2022 року, детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів.

Апеляційний суд зауважує, що рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовної вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 147 031, 92 грн. Тому в іншій частині, згідно приписів частини першої статті 367 ЦПК України, не є предметом апеляційного перегляду.

Суд встановив, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 7 710, 15 грн щомісяця. При цьому зауважив, що змістом кредитного договору №2918843-304 від 14 лютого 2022 року, укладеного між сторонами, не визначено та не встановлено, за які саме послуги з обслуговування кредиту надані банком, встановлено комісію.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що комісією за обслуговування кредиту є: надання інформацію по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунках позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Проте не встановлена конкретна ціна кожної послуги. Відповідно до графіка щомісячних платежів, зазначена сукупна вартість комісії з розрахунком на кожен місяць. Тобто банк встановив плату за надання інформації, яка згідно Закону надається безоплатно.

Аналізуючи умови кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що банк встановив плату за надання інформації, яка згідно Закону надається безоплатно.

Позиція апеляційного суду

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі №761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).

Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:

«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

31.24. Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року (діяв на момент укладення оспорюваного договору) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн).

31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

32.3. Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 1 923 грн 49 коп., останній - 118 грн 61 коп.

32.2. Пунктом 1.4 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

32.4. Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

34.3. З огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо нікчемності пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати ПАТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 19 червня 2018 року № Р24.00301.004034055 з огляду на нікчемність пунктів 1.4 та 6 цього договору, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з обслуговуванням кредитної заборгованості, передбачена в розділі 7 «Графік платежів з обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит №2918843-304 від 14 лютого 2022 року». Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 7 710,15 грн з 10 березня 2022 року по 10 лютого 2027 року.

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.4 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається суд першої інстанції встановив, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому АТ «Таскомбанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Апеляційний суд враховує, що споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що положення договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 147 031, 92 грн не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23, провадження № 61-17096св23.

Посилання і апеляційній скарзі на постанову постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21 є помилковим, оскільки наведені судом касаційної інстанції в цьому судовому рішенні висновки стосувалися кредитного договору, укладеного банком із споживачем, умовами якого було передбачено право банку встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно).

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Таким чином, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданій постанові суду касаційної інстанції, на яку послався заявник на обґрунтування підстави апеляційного оскарження судового рішення, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справі№ 172/410/21.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги АТ «Таскомбанк» безпідставними.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по комісії в розмірі 147 031, 92 грн залишити без змін, оскільки в зазначеній частині воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 25 листопада 2025 року.