ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м.Суми

Справа №592/14990/24

Номер провадження 22-ц/816/998/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 грудня 2024 року у складі судді Фоменко І.М., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

у с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «Санфорд Капітал» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 лютого 2018 року ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № Z62.00503.003639287, відповідно до якого банком було надано відповідачці кредит на поточні потреби в сумі 50 000 грн, а позичальник зобов`язується повернути його разом із процентами, згідно умов договору, строк кредитування 60 місяців, змінювана процентна ставка 15% річних, на день укладення договору.

Відповідачка виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом відповідачка сплатила банку лише 50025 грн 29 коп., станом на 07 лютого 2023 року за вказаним договором виникла заборгованість за основним боргом в сумі 42 462 грн 78 коп. і заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21 424 грн 01 коп., що разом становить 63 886 грн 79 коп. Станом на 16 листопада 2023 року розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився.

Зазначає, що за договором факторингу №16/11-23 16 листопада 2023 року АТ «Ідея Банк» відступило право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ», а останнє в подальшому за договором факторингу від 29 грудня 2023 року відступило своє право вимоги позивачу.

Посилаючись на викладене, товариство просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 63886 грн 79 коп., що складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 42462 грн 78 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21424 грн 01 коп.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 грудня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «Санфорд Капітал» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Санфорд Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що до матеріалів справи долучені належні, допустимі та достатні докази на підтвердження набуття позивачем права вимоги до відповідачки за кредитним договором від 07 лютого 2018 року укладеним з ПАТ «Ідея Банк». Звертає увагу на те, що наданий витяг з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року, завірений печаткою і підписаний особою, що його сформувала. Подання витягу з документу передбачено ч. 2 ст. 95 ЦПК України. Звертає увагу на те, що реєстр боржників, що є додатком до договору факторингу від 29 грудня 2023 року має 20 двосторонніх аркушів формати А3 і містить персональну інформацію щодо 3414 боржників, що є банківською таємницею.

Наголошує на тому, що суд, в разі наявності в нього сумнівів у достовірності поданого витягу з реєстру боржників, відповідно до вимог ч. 6 ст. 95 ЦПК України мав витребувати оригінал цього письмового доказу для огляду у судовому засіданні.

Відповідачем у встановлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 07 лютого 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Z62.00503.003639287 (а.с.26).

Вказаний договір разом із заявою про акцепт публічної оферти, паспортом споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 шляхом використання власноручного підпису (а.с.26 на зв.-27,29).

Пунктом 1.1 кредитного договору визначено, що банк надає кредит на поточні потреби в сумі 50 000 грн 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути його разом із процентами, згідно умов договору. Строк кредитування 60 місяців, змінювана процентна ставка 15% річних, на день укладення договору. Одночасно з укладенням кредитного договору позичальник уклав з ПрАТ "Страхова компанія «УНІКА Життя» договір від 07 лютого 2018 року добровільного страхування життя. Розмір страхового внеску за цим договором страхування становить 6521 грн 74 коп. Вигодонабувачем за цим договором страхування є банк. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 50000 грн 00 коп., з яких був сплачений на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» страховий платіж від імені позичальника в сумі 6521 грн 74 коп. (а.с.31).

Як вбачається із виписки по рахунку ОСОБА_1 , складеної первісним кредитором АТ «Ідея Банк», станом на 16 листопада 2023 року банк свої зобов`язання перед клієнтом за договором виконав у повному обсязі, надавши кредит на поточні потреби в сумі 50 000 грн 00 коп., а клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписці з її рахунку (а.с.25).

Однак, свої зобов`язання за договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією відповідачка виконала лише частково, внаслідок чого, як свідчить довідка-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00503.003639287 від 07 лютого 2018 року, складена АТ «Ідея Банк», у позичальниці станом на 16 листопада 2023 року сформувалась заборгованість перед банком в загальній сумі 63 886 грн 79 коп., що складає - заборгованість за основним боргом в сумі 42 462 грн 78 коп.; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21 424 грн 01 коп. (заборгованість за комісією в сумі 53 230 грн позивачем до стягнення не пред`являлась) (а.с.24).

У подальшому, 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» (фактор) був укладений договір факторингу №16/11-23, за умовами якого АТ «Ідея Банк» за плату відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» своє право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі (а.с.8-9).

Відповідно до п. 2.1. зазначеного договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.2. договору факторингу № 16/11-23 передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.

На підтвердження укладення вказаного договору факторингу позивачем надано платіжні інструкції № 566 від 17 жовтня 2023 року та № 608 від 17 листопада 2023 року, а також друкований реєстр боржників № 1 від 16 листопада 2023 року, скріплений підписами та печатками сторін договору факторингу № 16/11-23 з якого вбачається, що АТ «Ідея Банк» за плату відступило ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» своє право грошової вимоги, в тому числі, за кредитним договором № Z62.00503.003639287 від 07 лютого 2018 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 (під №505) (а.с.10).

Пунктом 5.4. договору факторингу №16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим договором третім особам.

Користуючись даним правом, ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» 29 грудня 2023 року уклало з ТОВ «Санфорд Капітал» договір факторингу № 29/12-23 від 29 грудня 2023 року (а.с.12-13).

Відповідно до п.2.1. зазначеного договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 2.2. договору факторингу № 29/12-23 передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.

На підтвердження укладення вказаного договору факторингу позивачем надано платіжні інструкції № 13 від 29 грудня 2023 року, № 1 від 28 лютого 2024 року, № 3 від 29 лютого 2024, № 4 від 29 лютого 2024 року, № 5 від 29 лютого 2024 року (а.с.16), а також витяг із друкованого реєстру боржників № 1 від 29 грудня 2023 року, скріплений печаткою та підписаний одноособово фактором ТОВ «Санфорд Капітал», за змістом якого вбачається, що ТОВ «Санфорд Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором Z62.00503.003639287 від 07 лютого 2018 року, укладеним між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 на суму 63 886 грн 79 коп., що складає - заборгованість за основним боргом в сумі 42 462 грн 78 коп.; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21 424 грн 01 коп. (заборгованість за комісією в сумі 53 230 грн 00 коп. позивачем до стягнення не пред`являлась) (а.с.17).

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Санфорд Капітал» та відповідачкою ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на їх виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено переходу до ТОВ «Санфорд Капітал» прав вимоги до відповідачки за кредитним договором Z62.00503.003639287 від 07 лютого 2018 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою ОСОБА_1 .

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 07 лютого 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Z62.00503.003639287, який власноручно підписаний сторонами.

За вказаним договором первісний кредитор надав відповідачці кредит в сумі 50 000 грн, а остання здійснювала користування грошовими коштами кредитного ліміту, що відображено у виписці з її рахунку, та частково погашала заборгованість. Всього ОСОБА_1 здійснила платежів на суму 50 025,29 грн.

Також суд визнав доведеним, що є укладений 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» договір факторингу №16/11-23, за яким до ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00503.003639287 на суму 63886 грн 79 коп., яка складає: - заборгованість за основним боргом в сумі 42 462 грн 78 коп.; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 21 424 грн 01 коп., що підтверджується друкованим реєстром боржників № 1 від 16 листопада 2023 року, що у належному порядку, відповідно до умов договору факторингу №16/11-23, скріплений підписами та печатками сторін (а.с.10).

Вказані висновки суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлено що, на підтвердження набуття ТОВ «Санфорд Капітал» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2018 року, укладеним з ПАТ «Ідея Банк» позивачем було надано договір факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року, витяг з друкованого реєстру боржників №1, що є додатком до договору факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року і платіжні інструкції від 29 грудня 2023 року, 28 лютого 2024 року і 29 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції не взяв до уваги витяг з друкованого реєстру боржників №1 від 29 грудня 2023 року з посиланням на те, що вказаний витяг не містить підпису та печатки клієнта за договором факторингу, а саме ТОВ «ФК «Сонаті», тому достовірність вказаного витягу як доказу в справі викликає очевидні сумніви.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У позовній заяві зазначено, що оригінал витягу з друкованого реєстру боржників №1 договору факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року знаходиться у позивача.

Позивач у доводах апеляційної скарги вказав, що витяг з даного реєстру боржників був наданий через великий обсяг цього документу та наявність в ньому персональної інформації щодо 3414 боржників, яка містять банківську таємницю.

Наданий позивачем витяг з друкованого реєстру боржників №1 до договору факторингу від 29 грудня 2023 року, в якому під №505 значиться готівковий кредит, номер первинного договору Z62.00503.003639287 від 07 лютого 2023 року, сума кредиту 50000 грн 00 коп., відсоткова ставка 0,15, боржник ОСОБА_1 , заборгованість за основним боргом 42462 гр 78 коп., заборгованість за відсотками 21424 грн 01 коп., заборгованість за комісіями 53230 грн 00 коп., загальна сума боргу 117116 грн 79 коп., права вимоги за яким клієнт ТОВ «ФК «Сонаті» передало ТОВ «Санфорд Капітал», засвідчений підписом директора ТОВ «Санфорд Капітал» та скріплений печаткою даного товариства.

Норми ЦПК України не містить вимог до оформлення письмового документу, що надається до суду.

Судом першої інстанції не виконано вимоги ч. 6 ст. 95 ЦПК України, оскільки за наявності в нього сумнівів у достовірності поданого позивачем витягу з реєстру боржників, не витребував у позивача оригінал такого доказу для огляду.

З огляду на те, що жодних заперечень з приводу достовірності поданого позивачем витягу з друкованого реєстру боржників №1 від відповідача не надходило, колегія суддів вважає доведеним факт набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2018 року укладений з ПАТ «Ідея Банк» у заявленому до стягнення розмірі.

З врахуванням зазначеного, рішення суду на підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» заборгованість за кредитним договором від 07 лютого 2018 року у розмірі 63886 грн 79 коп., з яких: 42462 грн 78 коп. заборгованість за тілом кредиту; 21424 грн 01 коп. заборгованість за процентами.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України також слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 2422 грн 40 коп. та 3633 грн 60 коп. за апеляційний перегляд справи.

Щодо вимог про стягнення правничої допомоги.

В суді першої інстанції інтереси позивача представляв адвокат Маслюженко М.П.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано копії договору про надання правничої допомоги №22/02/24-02 від 22 лютого 2024 року, додаткової угоди № 6 до договору про надання правничої допомоги №1/04 від 01 квітня 2024 року, акту прийому-передачі наданих послуг з правничої допомоги №2 від 10 травня 2024 року, згідно якого в суді першої інстанції надано послуг на загальну суму 7200 грн 00 коп. (а.с. 18-19, 21).

Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Санфорд Капітал» просило стягнути на свою користь 5200 грн 00 коп. понесених витрат на правничу допомогу.

З огляду на відсутність обґрунтованого клопотання про зменшення розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами, та задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути 5200 грн 00 коп., понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» задовольнити.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість за кредитним договором № Z62.00503.003639287 від 07 лютого 2018 року у розмірі 63886 гривень 79 копійок, судовий збір за розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 2422 гривні 40 копійок та 5200 гривень 00 копійок витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» 3633 гривні 60 копійок судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов