ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 766/6459/21

провадження № 61-16416св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Сердюка В. В.,

суддів: Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «МТБ Банк», в інтересах якого діє Мовчан Олександр Сергійович, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 листопада 2021 року у складі судді Кузьміної О. І. та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у складі колегії суддів Семиженка Г. В., Вейтас І. В., Кузнєцової О. А.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог скарги

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області (далі - приватний виконавець) Манікіна Д. С., заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі - ПАТ «МТБ Банк»).

Скаргу мотивовано тим, що Комсомольський районний суд м. Херсона рішенням від 09 грудня 2010 року стягнув солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «МТБ»), правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк», заборгованість за кредитом, штрафні санкції за прострочення погашення кредиту станом на 21 вересня 2010 року у розмірі 478 635 грн, з яких тіло кредиту - 47 291,32 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) гривні до долара США становить 374 509,43 грн; відсотки у розмірі 7 923,57 дол. США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 62 748,34 грн; заборгованість із комісії в розмірі 7 775,81 грн; сума сплаченого судового збору в розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

На підставі рішення від 09 грудня 2010 року Комсомольський районний суд м. Херсона 19 січня 2011 року видав виконавчий лист № 2-3027/10.

Згідно з листом Корабельного районного відділу державної виконавчої служби

у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Одеса) № 53560 станом на 22 травня 2020 року залишок боргу за вказаним виконавчим листом складав 289 797,79 грн.

Заявниця вказувала, що 28 серпня 2020 року в межах виконавчого провадження

№ НОМЕР_1 з погашення боргу перед ПАТ «МТБ Банк» було реалізовано належне

їй на праві приватної власності кафе на просп. Святих Кирила та Мефодія

у м. Херсоні, ціна якого складала 877 424,00 грн.

Після вирахування наявної у неї заборгованості залишок грошових коштів складав 587 626,21 грн, тому вона вважала, що її заборгованість перед ПАТ «МТБ Банк» за виконавчим листом № 2-3027/10 є погашеною у повному обсязі на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначала, що її адвокат звернувся до приватного виконавця Манікіна Д. С. з вимогою прийняти рішення про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, однак листом від 06 квітня 2021 року № 2645 приватний виконавець Манікін Д. С. відмовив у цьому з посиланням на відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «МТБ Банк» не є погашеною, а залишок боргу складає 21 402,23 дол. США та 9 595,81 грн.

Вважаючи такі дії приватного виконавця Манікіна Д. С. щодо невиконання пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» незаконними, оскільки ним неправомірно перераховано борг ОСОБА_1 перед ПАТ «МТБ Банк» з гривні в долари США і це призвело до його збільшення з 478 635,00 грн до 55 214,89 дол. США, що станом на 20 квітня 2021 року згідно з офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 546 016,92 грн, а Комсомольський районний суд м. Херсона у резолютивній частині рішення від 09 грудня 2010 року зазначив загальну суму заборгованості ОСОБА_1 перед банком у розмірі 478 635,00 грн без визначення цієї заборгованості в еквіваленті до доларів США, приватний виконавець Манікін Д. С. порушив пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, свою відмову щодо закінчення виконавчого провадження приватний виконавець мотивував правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, однак у цій постанові мова йшла про судове рішення, у якому борг зазначений в іноземній валюті із визначенням еквівалента у гривні, а чинним законодавством приватного виконавця не наділено правом змінювати визначену у рішенні суду суму заборгованості.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просила:

- визнати незаконними дії приватного виконавця Манікіна Д. С., які полягають у неприйнятті рішення про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3027/10, виданого 19 січня 2011 року Комсомольським районним судом м. Херсона;

- зобов`язати приватного виконавця Манікіна Д. С. закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3027/10, виданого 19 січня 2011 року Комсомольським районним судом м. Херсона, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Херсонський міський суд Херсонської області ухвалою від 03 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, скаргу ОСОБА_1 задовольнив.

Визнав незаконними дії приватного виконавця Манікіна Д. С., які полягають у неприйнятті рішення про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 із примусового виконання виконавчого листа № 2-3027/10, виданого 19 січня 2011 року Комсомольським районним судом м. Херсона.

Зобов`язав приватного виконавця Манікіна Д. С. закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3027/10, виданого 19 січня 2011 року Комсомольським районним судом м. Херсона, на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, мотивував ухвалу тим, що стягнення з боржника суми заборгованості було визначено саме у гривні, зазначення судом у рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, що має бути виконаний примусово за участю виконавця; у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу у гривні стягувачу має бути перерахована саме відповідна сума у гривні; чинним законодавством виконавця не наділено правом змінювати розраховану та визначену у рішенні суду суму заборгованості. Отже, відбулося порушення приватним виконавцем Манікіним Д. С. прав ОСОБА_1 шляхом неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

14 листопада 2023 року ПАТ «МТБ Банк», в інтересах якого діє Мовчан О. С. засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 листопада 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у цій справі, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-124цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Касаційну скаргу мотивовано тим, що рішення судів є незаконними та такими, що порушують право ПАТ «МТБ БАНК» на повне стягнення кредитної заборгованості. Виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Комсомольським районним судом м. Херсона у справі № 2-3027/10, яким стягнуто з боржника на користь банку заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті (долари США). Тому приватний виконавиць зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США.

Зазначає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу. Визначення судами суми боргу за рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2010 року у справі № 2-3027/10 у розмірі 478 635,00 грн є помилковим, оскільки між банком та позичальником існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором стягнута судом також в іноземній валюті. Суди помилково вказали на необхідність застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та залишили поза увагою вимоги частини третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у рішенні суду зазначено дві суми: іноземна валюта та її еквівалент відповідно до офіційного курсу НБУ. Тому приватний виконавець під час здійснення перерахунку не змінив рішення суду, а зазначив заборгованість ОСОБА_1 на підставі офіційного курсу НБУ станом на 20 квітня 2021 року, тобто на день платежу. Отже, заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною, а рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2010 у справі № 2-3027/10 - невиконаним, тому підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 10 січня 2024 року відкрив касаційне провадження за поданою касаційною скаргою, витребував матеріали справи та надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункт 1 частини другої статті

389 ЦПК України.

24 січня 2024 року до Верховного Суду надійшли витребувані матеріали справи.

Верховний Суд ухвалою від 21 серпня 2025 року справу призначив до судового розгляду.

Верховний Суд ухвалою від 01 жовтня 2025 року справу передав на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 20 жовтня 2025 року повернув справу на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що Комсомольський районний суд м. Херсона рішенням

від 09 грудня 2010 року розірвав кредитний договір № 01241/RX від 26 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «МТБ» в особі Херсонської філії ВАТ «МТБ», стягнув солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «МТБ» заборгованість за кредитом, штрафні санкції за прострочення погашення кредиту станом на 21 вересня 2010 року в розмірі 478 635,00 грн, з яких: тіло кредиту - 47 291,32 дол. США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 374 509,43 грн; заборгованість за відсотками 7 923,57 дол. США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 62 748,34 грн; заборгованість із комісії - 7 775, 81 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.

На підставі вказаного рішення суду 19 січня 2011 року Комсомольський районний суд м. Херсона видав виконавчий лист № 2-3027/10.

Листом Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 53560 повідомлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП № НОМЕР_2 про примусове виконання виконавчого листа № 2-3027/10, виданого 19 січня 2011 року Комсомольським районним судом м. Херсона, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «МТБ» в особі Херсонської філії ВАТ «МТБ» боргу в розмірі 478 635,00 грн.

13 травня 2020 року на адресу відділу надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. 22 травня 2020 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 22 травня 2020 року за вказаним виконавчим документом стягнуто 188 837,21 грн, залишок боргу складав 289 797,79 грн.

28 серпня 2020 року в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 з метою погашення боргу перед ПАТ «МТБ Банк» було реалізоване належне ОСОБА_1 на праві приватної власності кафе, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Ціна продажу об`єкта нерухомості становила 877 424,00 грн.

Листом від 06 квітня 2021 року № 2645 приватний виконавець Манікін Д. С. повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження, оскільки заборгованість перед ПАТ «МТБ Банк» не є погашеною, а залишок боргу складає 21 402,23 доларів США та 9 595,81 грн.

Суди також встановили, що у серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця Манікіна Д. С., стягувач - ПАТ «МТБ Банк», у якій, посилаючись на незаконність прийнятої постанови та на неправомірність дій приватного виконавця Манікіна Д. С. щодо зміни суми заборгованості, визначеної у рішенні суду та зазначеної у виконавчому листі у розмірі 478 635,00 грн без еквіваленту в доларах США, заявниця просила визнати неправомірною та скасувати постанову, прийняту 26 травня 2020 року приватним виконавцем Манікіним Д. С., про стягнення з неї на користь ПАТ «МТБ Банк» заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2008 року у сумі 47 990,73 дол. США та 9 595,81 грн.

Херсонський міський суд Херсонської області ухвалою від 22 лютого 2021 року відмовив ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Херсонський апеляційний суд постановою від 10 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні скарги скасував і ухвалив нове судове рішення. Скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Зобов`язав приватного виконавця Манікіна Д. С. усунути порушення прав боржника ОСОБА_1 при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 шляхом внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 26 травня 2020 року в частині змісту прийнятого до виконання виконавчого листа № 2-3027/10, виданого Комсомольським районним судом м. Херсона 19 січня 2011 року, виклавши його відповідно до резолютивної частини рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2010 року у справі № 2-3027/10, та виданого на підставі цього рішення виконавчого листа. В іншій частині судове рішення суду першої інстанції залишив без змін.

03 вересня 2021 року приватним виконавцем Манікіним Д. С. прийнято постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних № НОМЕР_1 за виконавчим листом № 2-3027/10, виданим 19 січня 2011 року Комсомольським районним судом м. Херсона, про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «МТБ» заборгованості за кредитом, штрафних санкцій за прострочення погашення кредиту станом на 21 вересня 2010 року у розмірі 478 635,00 грн, з яких: тіло кредиту - 47 291,32 дол. США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 374 509,42 грн, заборгованість за відсотками - 7 923,57 дол. США (62 748,34 грн), заборгованість із комісії - 7 775,81 грн, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у сумі 120,00 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою-третьою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 447 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду, визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.

За частиною другою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене

у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо

у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Так, згідно з рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «МТБ» заборгованість за кредитом, штрафні санкції за прострочення погашення кредиту станом на 21 вересня 2010 року в розмірі 478 635,00 грн, з яких: тіло кредиту - 47 291,32 дол. США, що за офіційним курсом НБУ гривні до долара США становить 374 509,43 грн; заборгованість за відсотками 7 923,57 дол. США (62 748,34 грн); заборгованість із комісії - 7 775, 81 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 1 700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) вказано, що «визначаючи характер грошового зобов`язання, суд визначив стягнення з боржника суми заборгованості саме в національній валюті - гривні. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу у валюті гривня стягувачу має бути перерахована саме валюта гривня, визначена судовим рішенням».

Боржником ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 для погашення боргу перед ПАТ «МТБ Банк» було реалізоване належне на праві приватної власності кафе, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично виконано рішення № 2-3027/10 за виконавчим листом, виданим 19 січня 2011 року Комсомольським районним судом м. Херсона, у повному обсязі згідно з виконавчим документом.

У справі, яка переглядається, особливістю є те, що основна сума боргу нарахована в гривні, а її складові частини - в доларах США в еквіваленті до гривні, що внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю виконавця.

Така двозначність виявилася в тому, що 22 травня 2020 року державний виконавець при прийнятті постанови про повернення виконавчого документа на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повідомив боржника листом, що станом на 22 травня 2020 року за виконавчим документом № 2-3027/10, виданим 19 січня 2011 року Комсомольським районним судом м. Херсона, стягнуто 188 837,21 грн, залишок боргу складає 289 797,79 грн.

Однак відповідно до листа від 06 квітня 2021 року № 2645 приватний виконавець Манікін Д. С. повідомив ОСОБА_1 , що її заборгованість перед ПАТ «МТБ Банк» не є погашеною, а залишок боргу складає 21 402,23 дол.США та 9 595,81 грн. У листі також зазначено, що відповідно до заяви представника стягувача про примусове виконання рішення за виконавчим документом частково стягнуто заборгованість у сумі 181 435,75 грн, які були конвертовані у долари США згідно з курсом НБУ на дату отримання коштів, що склало 7 224,16 дол. США. Залишок заборгованості згідно з рішенням суду, який пред`являється до виконання, становить 47 990,73 дол. США та 9 595,81 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що у цій справі в рішенні суду та у виконавчому листі вказано загальну суму боргу, яка підлягає стягненню в гривні, без визначення її еквіваленту в доларах США, рішення суду про стягнення боргу виконано в повному обсязі, банком не оскаржувалося.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, що оскільки законодавством приватного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, дії державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» порушують права ОСОБА_1 .

Крім того, зміст постанови приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д. С. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 досліджувався у судовому порядку під час розгляду справи № 766/12864/20

за скаргою ОСОБА_1 . Так, у постанові від 10 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд вказав, що зазначення виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження суми боргу, розмір якого не відповідає визначеній судом до стягнення суми заборгованості, порушує її право бути обізнаною щодо обсягу зобов`язань за виданим судом виконавчим документом та брати безпосередню участь у визначенні розміру залишку заборгованості із наведенням відповідних мотивів та заперечень, зважаючи на те, що у спірних правовідносинах йдеться не про добровільне виконання боржником зобов`язань за виконавчим документом, а про часткове примусове виконання судового рішення у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відомо, що зазначена постанова Херсонського апеляційного суду від 10 серпня 2021 року у касаційному порядку не оскаржувалася, набрала законної сили, а встановлені у ній обставини в силу приписів частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребують доказування, оскільки мають преюдиціальне значення.

Колегія суддів відхиляє доводи заявника про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-124цс18), оскільки висновки

у вказаних справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній

із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так, у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-124цс18) Великої Палатою Верховного Суду розглядалася скарга ОСОБА_3 на дії та бездіяльність державного виконавця, в якій заявник зазначав, що рішенням суду стягнуто з ПАТ «Авіакомпанія «МАУ» на користь ОСОБА_3 308 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17 листопада 2014 року еквівалентно 4 746,28 грн, та просив постанову про закінчення виконавчого провадження № 47915448 визнати протиправною

і скасувати. Задовольняючи вимоги скарги, суд касаційної інстанції керувався тим, що ухвалюючи рішення у справі, суд визначив суму боргу в іноземній валюті

з її відображенням в еквіваленті у гривні згідно з офіційним курсом НБУ станом

на день його ухвалення.

У справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) розглядався спір за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, про стягнення боргу за договором позики у розмірі 13 000,00 дол. США, 3 % річних від суми заборгованості за весь час прострочення з перерахунком суми, що підлягає сплаті у гривнях, за офіційним курсом НБУ гривні до долара США на день платежу. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновком судів попередніх інстанцій про необхідність зазначення в судовому рішенні про те, що стягненню підлягає сума боргу, вказана в розписці у доларах США, із перерахунком цієї суми у гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим на день платежу, оскільки у спірному договорі позики зобов`язання відображене в іноземній валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.

Водночас у справі, яка переглядається, суди встановили що Комсомольський районний суд м. Херсона рішенням від 09 грудня 2010 року стягнув суму заборгованості у валюті гривня, а складові загальної суми боргу визначив у відповідному еквіваленті в доларах США до гривні.

Доводи касаційної скарги про те, що заборгованість за кредитним договором залишається непогашеною, а рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 09 грудня 2010 р. у справі № 2-3027/10 - невиконаним, не заслуговують на увагу, оскільки є помилковими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що приватний виконавець зобов`язаний під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США, також не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в національній валюті - гривні. Банк не оскаржував судового рішення, тобто погодився із таким визначенням суми заборгованості. Зазначення судом у рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, не може покладатися додатковим тягарем на нього та суперечить розумінню суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю приватного виконавця. Тобто у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в національній валюті - гривні, стягувачу має бути перерахована саме сума у гривні, що визначена судовим рішенням.

У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли

під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у заявника іншої точки зору

на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів

не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень та фактично зводиться до спонукання касаційного суду до прийняття іншого рішення - на користь заявника.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх

відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, § 2).

Враховуючи вимоги статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції, у Верховного Суду відсутні підстави для перегляду оскаржених судових рішень. Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «DIYA 97 v. UKRAINE», заява № 19164/04, пункт 47).

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої

та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку

з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», в інтересах якого діє Мовчан Олександр Сергійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 листопада 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Сердюк

Судді А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров