Справа № 703/5367/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Биченка І.Я.

за участю секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами за минулий період,

установив:

ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 33699 грн. 00 коп. заборгованості за аліментами за минулий період.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31 серпня 2021 року рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50%, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Після ухвалення вказаного рішення позивачка отримала виконавчий лист та передала його відповідачу, ОСОБА_3 , для пред`явлення до виконання за місцем своєї роботи. Однак відповідач надав виконавчий лист за місцем роботи лише 07 липня 2022 року.

З липня 2024 року, щомісячно, на розрахунковий рахунок позивача надходили виплати по сплаті аліментів, але за період з 10 серпня 2021 року по червень 2022 року включно, виникла заборгованість зі сплати аліментів у зв`язку з тим, що відповідач, шляхом обману, не надав виконавчий документ до бухгалтерії за місцем своєї роботи.

У зв`язку з викладеним позивачка звернулася до суду та просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів за минулий період, а саме з 10 серпня 2021 року по червень 2022 року включно в розмірі, орієнтовно, 20000 грн 00 коп.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду від 29 серпня 2025 року позивачка надала суду уточнену позовну в якій просила стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за аліментами за минулий період з 10 серпня 2021 року по червень 2022 року включно у розмірі 33699 грн 00 коп. Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів позивачка здійснила виходячи із середньомісячної заробітної плати по Черкаській області.

Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року відкрито провадження по справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження по справі. Справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що виконавчий лист у виконавчу службу вона не пред`являла, оскільки чоловік обіцяв добровільно сплачувати аліменти. Однак він сплатив аліменти лише за період з липня 2022 року по серпень 2024 року. За період з 10 серпня 2021 року по червень 2022 року аліменти не сплачував. Також вказала, що виконавчий лист вона віддала особисто чоловікові.

У наданому суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував. Вказав, що як на момент ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, так і на даний час він працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо ім. Т. Шевченка» Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». Позивачем було подано за його місцем роботи виконавчий лист про стягнення аліментів, відрахування яких здійснювалося бухгалтерією підприємства щомісячно по 11 серпня 2024 року, тобто по дату досягнення донькою повноліття. Після досягнення донькою повноліття, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавчий лист був повернутий ОСОБА_1 . Також відповідач зазначив, що позивачка помилково здійснила розрахунок із заборгованості по аліментах за середнім заробітком по Черкаській області, оскільки він офіційно працює, про що позивачу відомо. На підтвердження відсутності заборгованості зі сплати аліментів відповідач надав суду довідку про утримання аліментів №50 від 14 жовтня 2025 року. З урахуванням викладеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання відповідач не з`явився. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 10 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення набрало законної сили 30 грудня 2021 року.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно дост.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення ч.2 ст.191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;

- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи чи інші подібні дії.

Також під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі №635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі №672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі №756/14483/18.

За загальним правилом, визначеним СК України та сталою судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Аналогічні висновки містяться у поставі Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа №215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Суд зауважує, що обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дітей після отримання відповідного звернення. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дітей, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підтвердження несплати відповідачем аліментів за минулий період позивачка надала рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини та виписку по надходженням коштів по своїй картці в АТ КБ «Приватбанк» за 07 липня 2022 року.

Однак, зазначені докази не свідчать про умисне ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання дитини за минулий період.

Зі змісту рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 листопада 2021 року, вбачається, що ОСОБА_3 визнав позов ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та не заперечував проти його задоволення.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що виконавчий лист до примусового виконання вона не пред`являла, оскільки між нею та відповідачем була домовленість про добровільну сплату аліментів.

Однак доказів на предмет зазначеного позивачка суду не надала. Неподання позивачкою виконавчого документу до виконання не свідчить про умисел відповідача на ухилення від сплати аліментів на утримання дитини.

До матеріалів справи не долучено жодного доказу, який би доводив, що ОСОБА_1 зверталась із офіційним зверненням до ОСОБА_3 з вимогою про сплату їй аліментів на утримання дитини за минулий період, а він відмовив їй у цьому.

Також позивачкою не надано доказів на підтвердження вжиття нею заходів для одержання аліментів з відповідача на утримання дитини за минулий період.

Враховуючи наведені норми, які регулюють спірні правовідносини, дослідивши надані докази, беручи до уваги встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 76- 81, 89, 259,263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами за минулий період відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повне судове рішення складено 18 листопада 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя І.Я. Биченко