Провадження № 2/307/1677/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про повернення позовної заяви

28 листопада 2025 року м. Тячів

Суддя Тячівського районного суду Закарпатської області Бряник М.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Топчій Петро Іванович до Державного підприємства "Тячівський завод "Зеніт", , юридична адреса: м. Тячів, вул. Незалежності, 90-А, Закарпатської області та Фонду державного майна України, , юридична адреса: м.Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 18/9, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, , юридична адреса: м. Київ, вул. М.Грушевського, 12/2 про стягнення заборгованості із заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, поворотної фінансової допомоги (позики) та вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Топчій Петро Іванович звернувся в суд з позовною заявою до Державного підприємства "Тячівський завод "Зеніт" та Фонду державного майна України, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України про стягнення заборгованості із заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, поворотної фінансової допомоги (позики) та вчинення дій.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 06.10.2025 року вказану позовну заяву, передано за територіальною підсудністю до Тячівського районного суду Закарпатської області.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звертається до суду з позовом, в якому об`єднані декілька вимог майнового та немайнового характеру, а саме заявлені вимоги щодо:

- стягнення з Державного підприємства «Тячівський завод «ЗЕНІТ» та Фонду державного майна України в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 261 436,00 грн., середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 270 002,70 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки у розмірі 18 231,47 грн. та поворотної фінансової допомоги (позики) у розмірі 99 500,00 грн., всього 649 170,17 грн.

- визнання ОСОБА_1 таким, що у період з 2 липня 2014 року по 30 листопада 2021 року тимчасово виконував обов?язки директора Державного підприємства «Тячівський завод «ЗЕНІТ» та не є національним публічним діячем згідно Закону України «Про запобігання корупції» від 4 жовтня 2014 року № 1700-VII та Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 6 грудня 2019 року №361-IX, інших законодавчих актів;

- уповноваження Давлатова Вячеслава Анатолійовича на подання документів до відповідного уповноваженого органу на ведення Реєстру національних публічних діячів (РЕР) України про внесення змін до відомостей про ОСОБА_1 як внесеного до даного Реєстру 15 липня 2019 року помилково;

- зобов?язання Фонду державного майна України призначити представника юридичної особи Державного підприємства «Тячівський завод «ЗЕНІТ», відповідального за приймання-передачу справ державного підприємства та внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у розділі відомостей щодо представництва юридичної особи.

Вивчивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, а саме:

- визнання ОСОБА_1 таким, що у період з 2 липня 2014 року по 30 листопада 2021 року тимчасово виконував обов?язки директора Державного підприємства «Тячівський завод «ЗЕНІТ» та не є національним публічним діячем згідно Закону України «Про запобігання корупції» від 4 жовтня 2014 року № 1700-VII та Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 6 грудня 2019 року №361-IX, інших законодавчих актів;

- уповноваження Давлатова Вячеслава Анатолійовича на подання документів до відповідного уповноваженого органу на ведення Реєстру національних публічних діячів (РЕР) України про внесення змін до відомостей про ОСОБА_1 як внесеного до даного Реєстру 15 липня 2019 року помилково, слід розглядати в межах позовного адміністративного, а не цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю.

Згідно пунктів, 2, 19 частини 1 статті 4 КАС України, дано визначення термінів публічно-правового спору - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк;

Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

З вищенаведеного констатується, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно - правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило майнового, приватного права чи інтересу.

За наведеним у пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначенням суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Спірні у справі, за вказаними заявленими позовними вимогам, правовідносини врегульовані, зокрема, Законом України від 14 жовтня 2014 року№ 1700-VII «Про запобігання корупції" та Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" Закону № 361-ІХ згідно з підпунктом 37) ч. 1 ст. 1 якого, національні публічні діячі - фізичні особи, які виконують або виконували в Україні визначні публічні функції серед яких такими визначено керівники адміністративних, управлінських чи наглядових органів державних та казенних підприємств, господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких прямо чи опосередковано перевищує 50 відсотків.

На думку відповідача, виконання ним обов`язків керівника державного підприємства не зумовлювало наявності підстав для віднесення його до РЕР фізичних осіб, що виконують або виконували функції національних публічних діячів.

Приймаючи рішення, про віднесення до РЕР фізичних осіб, що тимчасово виконують або виконували функції національних публічних діячів, відповідно до підпункті 37) ч. 1 ст. 1 Закону № 361-ІХ, суб`єкт владних повноважень виконує визначні публічні функції.

Відтак вказаний спір в цій частині позовних вимог, є публічно правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

При цьому, з огляду на наявність судового рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2022 залишеного без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 16 лютого 2023 у справі №307/4814/21, яким ОСОБА_1 вже визнано звільненим від виконання обов`язків директора Державного підприємства «Тячівський завод «Зеніт» та з посади начальника юридичного відділу цього ж ДП з 30 листопада 2021 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, позовні вимоги щодо визнання позивача таким, що виконував обов`язки директора цього ДП з 2 липня 2014 року по 30 листопада 2021 зводиться до оспорювання позивачем рішення щодо віднесення його до РЕР, та такі вимоги між собою є нерозривно пов`язаними, а тому не являються трудовим спором, який слід розглядати в порядку цивільного судочинства

Отже, судом встановлено, що в даній позовній заяві позивачем об`єднані позовні вимоги, які повинні розглядатися в порядку адміністративного та цивільного судочинства.

Згідно з ст. 20 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадках порушення правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

З огляду на індивідуальність трудових спорів, позовну вимогу про який також заявлено позивачем у даній позовній заяві, підстав для застосування положень ст. 188 ЦПК України, не має.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Тячівський завод «Зеніт» та Фонду державного майна України де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України, про стягнення заборгованості із заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, поворотної фінансової допомоги (позики) та вчинення дій, підлягає поверненню позивачу.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом у трудовому спорі, а також спорі за договірними правовідносинами щодо договору позики в порядку цивільного судочинства після усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 20, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Топчій Петро Іванович до Державного підприємства "Тячівський завод "Зеніт" та Фонду державного майна України, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Міністерство економіки, довкілля та сільського господарства України про стягнення заборгованості із заробітної плати, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, поворотної фінансової допомоги (позики) та вчинення дій, вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали надіслати позивачеві та його представнику.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а учасником справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст.354 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Бряник