Справа № 147/1537/24
Провадження № 22-ц/801/2467/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Почкіна О. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 рокуСправа № 147/1537/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання Закерничної А. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Ободівська сільська рада,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ободівська»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ободівська» на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року, постановлену у складі судді Почкіної О. М. в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Ободівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ободівська», про визнання договору оренди земельної ділянки укладеним.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

29 вересня 2025 року адвокат Тимощук Євгеній Сергійович в інтересах ТОВ «Агрофірма «Ободівська» подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просив стягнути з позивача на користь ТОВ «Агрофірма «Ободівська» понесені судові витрати, понесені ним на правничу допомогу при розгляді справи судом, у розмірі 12 000 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року в ухваленні додаткового рішення у справі було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що зміст заяви представника третьої особи про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь ТОВ «Агрофірма «Ободівська» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн не містить обґрунтування поважних причин неподання ним доказів, які підтверджують розмір понесених ТОВ «Агрофірма «Ободівська» судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, хоча і договір про надання правничої допомоги, і додаток до нього, і платіжна інструкція про оплату гонорару адвоката були наявні в третьої особи протягом розгляду даної справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, представник ТОВ «Агрофірма «Ободівська» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити рішення про задоволення заяви.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 20 жовтня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2025 року справу призначено до розгляду на 20 листопада 2025 року о 09 год 40 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі адвокат Тимощук Є. С. зазначає, що 02 лютого 2025 року у поясненнях третьої особи ТОВ «Агрофірма «Ободівська» було заявлено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які третя особа очікує понести, складається з витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовній сумі 12 000 грн і докази таких витрат будуть надані суду на протязі 5 днів після прийняття рішення по суті спору, про що заявлено суду.

У згаданих поясненнях представник зазначав, що раніше надати суду докази понесених витрат на професійну правничу допомогу не має можливості, оскільки до завершення судового розгляду справи не можливо до кінця оцінити обсяг виконаної роботи адвокатом та у зв`язку з цим підписати акт виконаних робіт з виконаним обсягом роботи.

03 лютого 2025 року проведено оплату згідно виставленого рахунку по договору про надання професійної правничої допомоги між адвокатом Тимощуком Є. С. та ТОВ «Агрофірма «Ободівська».

29 вересня 2025 року, тобто після ухвалення судом рішення по суті спору, було підписано акт виконаних робіт між адвокатом та клієнтом.

В оскаржуваній ухвалі суд обмежився лише оцінкою змісту заяви про ухвалення додаткового рішення суду, але не взяв до уваги вже наявні пояснення третьої особи.

Суд не врахував, що без підписання акту виконаних робіт між адвокатом та клієнтом не можливо в повній мірі підтвердити понесені стороною витрати на оплату гонорару адвоката, оскільки саме згаданий акт фіналізує договірні відносини між адвокатом та клієнтом. До підписання цього документу, між адвокатом і клієнтом допускаються зміни в умовах договору в т. ч. і в частині оплати, обсягу робіт.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшов.

В судове засідання представник ТОВ «Агрофірма «Ободівська» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надав заяву про розгляд справ у його відсутність.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3 частини першої статті 270 ЦПК України).

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 21 липня 2025 року у справі № 909/399/24 (провадження № 12-37гс25) вказала, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою до закінчення судових дебатів (постанови КГС ВС від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21 та від 31 травня 2022 року у справі № 917/304/21).

Заяву про вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15ц).

Потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Першої судової палати КЦС ВС від 29 червня 2022 року у справі №161/5317/18)».

У постанові від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23) Верховний Суд зробив висновок щодо питання застосування частини восьмої статті 141, частини першої статті 246 ЦПК України за обставин, коли докази на підтвердження розміру судових витрат з надання професійної правничої допомоги фізично існували на момент закінчення судових дебатів (до ухвалення судового рішення), однак їх було надано протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення без обґрунтування поважних причин неподання до закінчення судових дебатів у справі, відповідно до якої:

- у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, вона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;

- у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Як видно із матеріалів справи, заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвокат Тимощук Є. С. подав 29 вересня 2025 року після ухвалення судом рішення по суті спору.

На підтвердження понесених витрат адвокат надав суду:

- договір № 1-АФО про надання правничої допомоги від 30 січня 2025 року, у якому сторони визначили, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар у розмірі згідно із додатком 1 до цього договору (а. с. 4);

- додаток № 1 до договору від 30 січня 2025 року, у якому сторони обумовили, що клієнт оплачує гонорар на рахунок адвоката у розмірі 12 000 грн (а. с. 5);

- платіжну інструкцію № 6239 від 03 лютого 2025 року про сплату гонорару у визначеному розмірі (а. с. 6);

- акт виконаних робіт до договору від 29 вересня 2025 року, відповідно до якого адвокат надав такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи, узгодження з клієнтом правової позиції вартістю 5 000 грн; представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції вартістю 7 000 грн.

Таким чином, на момент ухвалення судового рішення 26 вересня 2025 року фактично докази на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000 грн були наявні у третьої сторони, проте адвокат жодним чином не обґрунтував причини неможливості їх подання до судових дебатів, а тому суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі, що відповідає положенням ст. 141, 246 ЦПК України, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання стороною позивача доказів, що підтверджують розмір судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.

При цьому апеляційний суд враховує, що у додатку до договору від 30 січня 2025 року сторони обумовили фіксований розмір гонорару.

У постанові від 13 лютого 2024 року у справі №757/33206/22-ц Верховний Суд зробив висновок, що тлумачення ч. 1 ст. 246, ч. 8 ст. 141 ЦПК України дає підстави для вважати, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин неподання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. А у разі закінчення процесуального строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України (п`ять днів після ухвалення рішення суду), - також і поважні причини пропуску цього строку. За відсутності обґрунтування поважних причин строку подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат. Натомість наслідком закінчення процесуального строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, є залишення заяви без розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що після ухвалення судового рішення сторона відповідача отримала можливість остаточно узгодити обсяги виконаної роботи та підписати акт виконаних робіт є безпідставними, оскільки це не спростовує наявність у третьої сторони можливості до проведення судових дебатів 26 вересня 2025 року подати докази понесених витрат, датовані 30 січня 2025 року та 03 лютого 2025 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та дійшов правильного висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів виснує, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені третьою особою у зв`язку з апеляційним переглядом справи, слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Ободівська» залишити без задоволення.

Ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський