Провадження № 22-ц/812/2019/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 478/909/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Мартиновою Натілією Юріївною - на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухвалене 16 вересня 2025 року під головуванням судді Іщенко Х.В., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №254412508, підписаний відповідачкою електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, на підставі якого остання отримала в кредит 19500 грн. на умовах зворотності, строковості і платності.

Як вказав позивач, право вимоги за даним кредитним договором відповідно до укладених договорів факторингу та додаткових угод до договорів факторингу між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01, а в подальшому між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК "Онлайн Фінанс» від 19 грудня 2024 року за №019/1224-01 та між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» від 04 червня 2025 року №04/06/25-Ю - перейшло до ТОВ «Юніт Капітал». Позивач вказує, що відповідачка умови кредитного договору від 17 квітня 2024 року №54412508 не виконувала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість: 19 500 грн. за тілом кредиту, 72 637 грн. 50 коп. за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», з урахуванням заяви від 29 серпня 2025 року про зменшення позовних вимог, просило стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість у розмірі 48 165 грн 00 коп. Також позивач просив стягнути 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідачки адвокат Мартинова Н.Ю. заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів. Крім того звертала увагу, що 24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» в частині обмеження розміру денної процентної ставки, та починаючи з 25 грудня 2023 року (наступний після набрання Законом чинності) максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. З урахуванням викладеного п. 8.3 Кредитного, яким визначено процентну ставку 2,5% не відповідає ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Неправомірним вважає і нарахування процентів поза межами строку кредитування (30 днів), а саме після 17 травня 2024 року. Крім цього представник відповідачки вважає необґрунтованою вимогу позивача про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 7000 грн, у зв`язку з тим, що позивачем не надано документального підтвердження їх оплати. За такого просила відмовити у задоволенні позову, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

У відповіді на відзив та додаткових поясненнях ТОВ «Юніт Капітал» вказувало, що при заповненні заявки на кредит відповідачка особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами Договору перед його підписанням. Одноразовий персональний ідентифікатор TEDZ-6897 - було направлено відповідачці 17.04.2024 о 10:23:48 год. на номер мобільного телефону, вказаний нею в Заявці на отримання грошових коштів, який був нею введений у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 17.04.2024 о 10:24:17 год., що доводить підписання нею Договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також позивач зауважує, що зменшивши позовні вимоги він врахував приписи Закону України «Про споживче кредитування», разом із тим за умовами кредитного договору існувало два періоди нарахування процентів: за користування кредитними коштами згідно ст. 1048 ЦК України в межах строку кредитування і за користування кредитними коштами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України після закінчення строку кредитування, на що мається посилання і у позовній заяві. Щодо заперечень відповідача щодо ненадання доказів фактичної сплати витрат на правничу допомогу позивач звертає увагу, що п. 3.6 Договору про надання правничої допомоги від 05.06.2025 року сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь Клієнта сплачується адвокату не пізніше 10 числа місяця наступного за місцем фактичного отримання коштів на рахунок Клієнта.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2025 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 25 вересня 2025 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 254412508 від 17 квітня 2024 року в сумі 48165 грн 00 коп., з яких: 19500 грн 00 коп. - заборгованість за кредитом, 28655 грн 00 коп. заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» витрати з оплати судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн 00 коп.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася кредитна заборгованість у зазначеному позивачем розмірі, що підлягає стягненню. Також суд вважав, що позивачем підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Мартинова Н.Ю. - посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила змінити Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2025 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами зменшивши їх з 28655 грн до 5850 грн та відмовити у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 3633 грн 60 коп. та 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою доводи відповідача щодо неправомірного обрахування позивачем заборгованості за процентами. Так кредитний договір №254412508 укладено між ТОВ «Юніт Капітал» і ОСОБА_1 17.04.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». З вищевикладеного слідує, що норма прикінцевих та перехідних положень до даних правовідносин не застосовується, у зв`язку з чим п. 8.3 Кредитного договору №254412508 від 17.04.2024 року щодо застосування денної процентної ставки більше ніж 1% після набрання чинності 23.12.2023 року Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є нікчемними. На думку апелянта, судом неправомірно було стягнуто заборгованість за процентами, нарахованої поза межами строку дії кредитного договору (30 днів), а саме після 17.05.2024 року без врахування висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц та постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Враховуючи неправомірне встановлення первісним кредитором денної процентної ставки в розмірі 2,5%, замість імперативно визначеної законодавством 1%, а також нарахування процентів поза межами строку надання позики, заборгованість за процентами складає 5 850,00 грн. (19 500,00 грн. * 1% * 30 днів). Саме таку суму визнавала відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, адвокат Миронова Ю.В. зазначила, що вони не підлягали задоволенню, оскільки на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не було надано суду першої інстанції документів, які свідчать про оплату гонорару в розмірі 7000,00 грн., пов`язаного з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Відтак, зазначені витрати не мали документального підтвердження та є не доведені, що не було враховано судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Юніт Капітал» просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначало, що нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснено у повній відповідності до умов кредитного договору, де у пункті 12.4. сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Також відповідач вказує, що при зверненні до суду із заявою про зменшення позовних вимог ними було дотримано вимоги Закону України «Про споживче кредитування», доповненого частиною п`ятою статті 8 згідно із Законом від 22 листопада 2023 року. Крім того позивач зазначає, що він обґрунтував понесення витрат на професійну правничу допомогу та надав відповідні докази їх понесення, а саме: свідоцтво адвоката Тараненко А.І., довіреність надана ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», договір про надання правничої допомоги, додаткова угода до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 17 квітня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір кредитної лінії № 254412508, який відповідачкою був підписаний з використанням електронного підпису одноразовим персональним ідентифікатором № TEDZ-6897.

Згідно п. 2.1 Договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 19500 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

Згідно пункту 3.1 Позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого Траншу.

Згідно п. 3.3. для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2340 грн 00 коп.

Пунктом 8.3 Договору визначено, що на момент укладання Договору та отримання першого траншу за цим Договором базова процентна ставка складає 2,50% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 912,50 % річних.

В п. 12.4 сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його Дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 912, 50 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконало своє зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 19 500 грн 00 коп., шляхом переказу на платіжну картку № 4149-49XX-XXXX-4469 (термін дії: 01.2028), що підтверджено платіжним дорученням № 1fbc1995-8b67-4243-aab-af4679b99064 від 17.04.2024 року.

Згідно з копією договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, між ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт), було укладено договір про те, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до копії додаткової угоди № 19 від 28 листопада 2019 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2020 року включно.

31 грудня 2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції.

Відповідно до додаткової угоди № 27 від 31 грудня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.

Відповідно до додаткової угоди № 31 від 31 грудня 2022 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31 грудня 2023 року включно, а згідно з додатковою угодою № 32 від 3 грудня 2023 року строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року продовжено до 31 грудня 2024 року.

Згідно копії реєстру прав вимоги № 289 від 18 червня 2024 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (яка вказана в реєстрі за № 717) за кредитним договором № 254412508 від 17 квітня 2024 року, укладеним між нею та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

Згідно договору факторингу № 19/1224-01 від 19 грудня 2024 року, укладеному між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт), Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно реєстру права вимоги № 1 від 19 грудня 2024 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 (яка вказана в реєстрі за № 193) за кредитним договором № 254412508 від 17 квітня 2024 року, укладеним між нею та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».

Згідно договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, між позивачем ТОВ «Юніт Капітал» (Фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (Клієнт), укладено договір про те, що Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Відповідно до реєстру боржників до вказаного договору факторингу, право вимоги до ОСОБА_1 (яка вказана в реєстрі за № 12339) за кредитним договором № 254412508 від 17 квітня 2024 року, укладеним між нею та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», перейшло до позивача. Загальна заборгованість відповідачки за даним кредитним договором зазначена у розмірі 101 887 грн 50 коп., з яких: 19 500 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 72 637 грн 50 коп. - сума заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом та 9 750 грн 00 коп. - неустойка (пеня).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною першою статті 1077 та ст. 1078 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання перед фактором.

З огляду на викладені вимоги закону та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ТОВ «Юніт Капітал» у передбаченому законом порядку набуло право вимоги до відповідачки за укладеним нею із ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» кредитним договором № 254412508 від 17 квітня 2024 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Абзацем першим частини першої статті 1248 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позивачем доведено отримання відповідачкою від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» коштів в розмірі 19 500 грн. на підставі кредитного договору № 254412508 від 17 квітня 2024 року.

Доказів повернення відповідачкою вказаних кредитних коштів чи сплати процентів за користування ними матеріали справи не містять і на таке ОСОБА_1 не посилається.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачкою не виконувалися умови кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість яка, з урахуванням заяви ТОВ «Юніт Капітал» про зменшення позовних вимог, складає в загальному розмірі 48 165 грн., з яких 19 500 грн. заборгованість за тілом кредиту.

Разом із тим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами не повною мірою відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

Зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: частиною 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом; частиною 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Отже, оскільки кредитний договір укладено ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» і відповідачкою після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, то відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі, що суперечать цьому Закону, є нікчемними.

Таким чином, проценти за користування відповідачкою споживчим кредитом слід розраховувати за денною ставкою 1 %.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що вказані проценти повинні нараховуватись у межах 30-денного строку кредитування: за період з 17.04.2024 року по 17.05.2024 року, оскільки умовами договору для пролонгації цього встановленого п. 3.1 договору періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані проценти, чого ОСОБА_1 не було виконано, отже за вказаний період розмір таких процентів складає 5850 грн 00 коп.

За загальним правилом, встановленим у ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте згідно умов кредитного договору № 254412508 від 17 квітня 2024 року його сторони у пункті 12.4 домовились, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії Договору чи його Дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 912, 50 % річних. Сторони погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За такого, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідачки на свою користь проценти за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи умови договору та період, за який позивач нараховує вказані проценти, загальний розмір розрахованих згідно п. 12.4 договору таких процентів складає 58 012 грн 50 коп. (з 18.05.2024 року по 13.09.2024 року).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, якою закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справу не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Отже, з огляду на заяву ТОВ «Юніт Капітал» про зменшення позовних вимог та вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України, проценти за прострочення грошового зобов`язання підлягають стягненню з відповідачки у межах позовних вимог.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 254412508 від 17.04.2024 року у розмірі 48 165 грн., проте помилився при зазначенні складових цієї заборгованості, то відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України судове рішення в цій частині підлягає зміні.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції про відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів дійшла наступного.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

У позовній заяві «Юніт Капітал» просило стягнути з відповідачки 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», надавши відповідні докази таких витрат: договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року та додаткову угоду №9 до вказаного договору, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг, довіреність на представництво адвокатом Тараненком А.І. інтересів позивача.

Відповідно акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, наданого на підтвердження факту надання правничої (правової) згідно договору, слідує, що вказані витрати стосуються вартості наданих послуг: складання позовної заяви (2 год 5000 грн.), вивчення матеріалів справи (дві години 1000 грн.), підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 254412508 від 17.04.2024 на рахунок боржника ОСОБА_1 (1 година 500 грн.), підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 254412508 від 17.04.2024 на рахунок боржника ОСОБА_1 (1 година 500 грн.)

Приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

В постанові Верховного Суду від 08 серпня 2024 року у справі № 824/268/21 зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу може визначатися як за фактично сплаченими коштами, так і за зобов`язанням, яке лише підлягає оплаті. Така позиція є сталою у практиці Верховного Суду та закріплена, зокрема, у постановах у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18, №317/1209/19, № 554/2586/16-ц, № 753/1203/18, № 686/28627/18.

Отже доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з ненаданням доказів оплати гонорару не заслуговують на увагу.

Разом з тим, з огляду на заперечення представника відповідачки у суді першої інстанції щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу враховуючи, що предмет спору в цій справі не є складним, не вимагає вивчення великого обсягу фактичних даних, а складення позовної заяви не потребувало багато часу, враховуючи однотипність спорів щодо стягненні кредитної заборгованості, оскільки з укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» договору про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року та додаткової угоди №9 до нього слідує, що даний спір є одним із багатьох спорів, у яких Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надає правову допомогу ТОВ «Юніт Капітал», з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 3 000 грн.

Оскільки вимоги апеляційної скарги про стягнення витрат на правову допомогу, надану в суді першої інстанції, задоволені частково, а також рішення в частині зазначення складових заборгованості змінено, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи результати апеляційного перегляду, оскільки позов задоволено у повному обсязі відсутні підстави для відшкодування судових витрат апелянту.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Мартиновою Натілією Юріївною, задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2025 року в частині визначення складових стягнутої з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 254412508 від 17.04.2024 року у розмірі 48 165 (сорок вісім тисяч сто шістдесят п`ять) грн., з яких: 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 850 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн.- заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 22 805 (двадцять дві тисячі вісімсот п`ять) грн. проценти за прострочення грошового зобов`язання.

Рішення в частині розміру стягнутих витрат на професійну правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 7 000 грн 00 коп. до 3 000 грн 00 коп. (три тисячі гривень).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку і випадках, передбачених 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 26 листопада 2025 року