Житомирський апеляційний суд
Справа №281/546/24 Головуючий у 1-й інст. Свинченко Г. Д.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Коломієць О.С., Павицької Т.М.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу № 281/546/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Рудзея Юрія Володимировича на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Свинченко Г.Д. у селищі Лугини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (далі ТОФ «ФК «Артеміда-Ф», Товариство, позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 798134 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03 червня 2020 року у розмірі 22 849,86 грн. Також просив стягнути із відповідачки на корить товариства судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема,- 2422,00 грн судового збору та 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позов мотивував тим, що 03 червня 2020 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 798134 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Укладення цього договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечувався відповідачці через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація відповідачки здійснювалася при її вході в Особистий кабінет, шляхом перевірки товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого товариством на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету.

Таким чином, кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідачки на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований останньою 03.06.2020 року о 16:43:01, шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду, з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію» та частини 1 статті 205 Цивільного Кодексу України.

Зазначав, що відповідачка здійснила всі необхідні дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки (поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний відповідачкою), на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 5 500,00 грн.

Відповідно до кредитного договору (розділу 1), кредитодавець надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язувалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Кредит видавався строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачкою, що підтверджується документом, отриманим від ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

Вказував на те, що кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав позичальнику грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору.

22 лютого 2021 року ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко фінанс», уклали договір факторингу № 015-220221, згідно якого та у відповідності до статті 512 ЦК України, ТзОВ «Сіроко фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 , за договором № 798134 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.06.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 8391.

05 лютого 2024 року ТзОВ «Сіроко фінанс» та ТОВ «ФК Артеміда-Ф» уклали договір факторингу №20240205/1, згідно якого та у відповідності до статті 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Сіроко фінанс» включно і до ОСОБА_1 , за договором № 798134 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.06.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 174.

Всупереч умов кредитного договору відповідачка тривалий час своєчасно не здійснює повернення кредиту, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання.

Станом на 13 вересня 2024 року її заборгованість перед позивачем становить 22 849,86 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 5 500,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 14 107,50 грн; заборгованість за пенею та штрафами - 0,00 грн; інфляційне збільшення - 3 242,36 грн.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року позов ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» задоволено. Також стягнуто на користь позивача із відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Рудзей Ю.В. подав апеляційну скаргу, де просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та стягнути з позивача витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при ухваленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначає, що строк кредитування за договором був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять.

Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 5 500 грн (тіло кредиту) *1,9% (денна процентна ставка) * 60 днів (строк кредитування) = 6 270 грн.

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за договором споживчого кредиту в сумі 14 107,50 грн.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що кредит надається строком на 30 днів (та продовжено ще на 30 днів) строк кредитування.

Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника (п. 2.3.1.2 договору) за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з неповерненням кредитних коштів у визначений у договорі строк, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати верховного суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.

За таких обставин, неповернення позичальником кредитних коштів у визначений договором строк, за відсутності активних дій відповідача є неправомірною поведінкою, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу строку кредитування проценти.

Зазначає, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надані суду первинні документи (їхні засвідчені копії), що могли б підтвердити факт видачі кредиту та наявну суму заборгованості позичальника станом на дату подання позову.

Позивачем не надано належним чином оформлених витягів про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів, квитанцій будь-які інші первинні документи. Викладені в позові твердження щодо факту видачі кредиту та суми заборгованості не знаходять документального підтвердження.

Крім того, зазначає, що на підтвердження переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, останнім подано копію витягу з договору факторингу по договорам, копії акту прийому-передачі реєстрів боржників за договором факторингу, копії витягів з реєстру боржників до договору факторингу.

Але з наданих документів неможливо встановити, що позивачу за договором факторингу перейшло право вимоги саме в тих розмірах, які він заявляє. Позивачем замість реєстру вимоги надано в якості доказів до суду витяг з реєстру прав вимоги, що підписаний лише Позивачем і не містить ні власноручного, ні електронного підпису представника ТзОВ «Сіроко Фінанс». Більше того, у витязі взагалі не згадано, від кого саме до Позивача перейшло право вимоги. Таким чином, у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісних кредиторів до Позивача.

Також, оцінюючи обґрунтованість вимог позивача, вважає, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді не відповідає критерію реальності таких витрат, з підготовлених представником документів до суду надано лише позовну заяву з додатками.

Представник позивача в судовому засіданні участі не приймав, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача можуть підлягати(у випадку доведення їх реальності) витрати на правничу допомогу в розмірі, що не перевищує 2000 грн.

Таким чином, враховуючи предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, відсутність судових засідань, типовий характер справи, вважає суму у 7000 грн явно завищеною.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - адвокат Бачинський О.М. просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Стягнути з відповідачки на користь Товариства судові витрати в ході апеляційного розгляду справи, що складаються із витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 6000 грн.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи на підставі поданих доказів, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, свідчать про наявність договірних відносин між сторонами, а також те, що відповідачка не виконала належним чином своїх зобов`язань, передбачених умовами кредитного договору по поверненню одержаних в якості кредиту грошових коштів та сплати процентів за користування кредитом, а тому дійшов висновку що із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягнення заборгованості у загальній сумі 22 849,86 грн.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03 червня 2020 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою було укладено договір №798134 про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який було підписано з використанням електронного підпису позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Згідно вимог п.1.2 договору, на умовах встановлених договором Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користуванням кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредиту складає 5 500,00 грн.

За пунктом 9.8 Договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, а Особистий кабінет Клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

У пункті 10 Договору зазначено реквізити сторін, у тому числі паспортні дані, РНОКПП, адресу реєстрації, контактні дані (номери мобільних телефонів) ОСОБА_1 .

Для підписання кредитного договору останньою використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором, який було накладено на Договір та Додаток №1 до Договору (графік платежів) 03 червня 2020 року о 16:41:21 (позначка часу), що відповідно до вимог частин 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про досягнення сторонами усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Перед укладенням Договору, відповідач ознайомилася з умовами майбутнього кредитного договору у Паспорті споживчого кредиту, який також був підписаний одноразовим ідентифікатором з позначкою часу накладення 03 червня 2020 року о 16:41:21.

Додатком № 1 до кредитного договору є Графік платежів, відповідно до якого дата повернення позики та сплати нарахованих процентів: 03 липня 2020 року, сума кредиту 5 500,00 грн, сума нарахованих процентів - 1 567,50 грн, разом до оплати 7 067,50 грн (а.с.14).

03 липня 2020 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Додатковий договір № до Договору № 798134 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03 червня 2020 року, яким продовжено строк користування кредитом, що дорівнює строку встановленому п. 1.3. договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 03 серпня 2020 року. Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення додаткового договору складає 8 635,00 грн.

Із паспорта споживчого кредиту, який підписаний сторонами вбачається, що TзOB «Лінеура Україна» надається кредит в розмірі 5 500,00 грн строком на 30 днів, знижена процентна ставка становить 346,75% річних (або 0,95% в день). Орієнтована загальна вартість кредиту становить 8 635,00 грн. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 1,9% в день з першого дня понадстрокового користування позикою.

Із повідомлення директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №32-2802 від 28.02.2024 вбачається що ТОВ ««Універсальні платіжні рішення», надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкритих рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №3 від 11.11.2013 року. Між підприємства ТОВ Універсальні платіжні рішенні» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 03.06.2020 16:43:01 на суму 5 500,00 грн, картка НОМЕР_1 номер транзакції системі iPay.uа -57070935, призначення платежу. Зарахування 5 500,00 грн на карту НОМЕР_1 (а.с. 34 зворот).

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 13 вересня 2024 року, заборгованість відповідачки перед позивачем становить 22 849,86 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 5 500,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування кредитом 14 107,50 грн; заборгованість за пенею та штрафами - 0,00 грн; інфляційне збільшення - 3 242,36 грн (а.с. 35).

22 лютого 2021 року ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу №015-220221, згідно якого та у відповідності до статті 512 ЦК України, ТзОВ «Сіроко фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 (а.с. 18-20).

Зазначене підтверджується також витягом з реєстру прав вимог № 015-220221 від 22 лютого 2021 року, сформованого ТзОВ «Сіроко Фінанс» 05 лютого 2024 року, згідно якого відповідачка є в переліку боржників під № 8391 (а.с. 32 зворот).

Після цього, 05 лютого 2024 року ТзОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали Договір факторингу №20240205/1, згідно якого та у відповідності до статті 512 ЦК України, ТзОВ «Сіроко фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТзОВ «Лінеура Україна», включно і до ОСОБА_1 (а. с. 24-27).

Відповідно до платіжної інструкції № 406 від 06.02.2024 ФК «Артеміда-Ф» сплатило ТзОВ «Сіроко фінанс» грошові кошти у сумі 4 639,99 грн в рахунок оплати придбання згідно договору факторингу № 20240205/1 від 05.02.2024 (а.с. 31).

Згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 202402205/1, сформованого 13 вересня 2024 року, боржник ОСОБА_1 , на підставі Кредитного договору № 798134 від 03 червня 2020 року, має непогашену заборгованість на загальну суму 19 607,50 грн, з яких: 5 500,00 грн сума залишку заборгованості за тілом кредиту, 14 107,50 грн сума залишку заборгованості по процентам за користування (а. с. 34).

Як убачається з матеріалів справи, TOB «ФК «Артеміда-Ф» направило повідомлення ОСОБА_1 про відступлення права вимоги за договором про надання коштів у позику №798134 від 03.06.2020, із зазначенням суми боргу, яка складає 19 607,5 грн та досудову вимогу від 14.02.2024 про сплату заборгованості за договором про надання коштів у позику №798134 від 03.06.2020 в добровільному порядку (а.с. 36 та 36 зворот).

Разом з тим, із матеріалів справи слідує, що позивач надав бланки додатків до договору факторингу 202402205/1, а саме: форми реєстру прав вимоги; форми акт прийому-передачі, форми надання інформації згідно реєстру прав вимоги, форма акту повернення прав вимоги, форма додаткової угоди до договору факторингу, у яких відсутня інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників (а.с.28-30).

Частиною першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Абзацом першим частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до частин третьої, шостої, сьомої та дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як зазначалося вище ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №798134 (далі кредитний договір) про надання споживчого кредиту у формі електронного документу, який за своїм змістом є кредитним договором.

За умовами Кредитного договору сума кредиту складає 5 500,00 грн (п. 1.2 договору), строк кредиту становить 30 днів (п. 1.3 договору), процентна ставка 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.4 договору), кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку клієнта, зазначену в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_2 (п. 2.1 договору).

До позовної заяви позивачем додано лист (повідомлення) за вих. №32-2802 від 28.02.2024 директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн платежів iPay.ua), з якого убачається, що 03.06.2020 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта в сумі 5 500,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 570709353 (а.с. 34 на звороті).

Оцінюючи згаданий вище лист, як доказ надання кредитних коштів, колегія суддів ураховує те, що сума перерахованих коштів, зазначена у цьому листі, відповідає сумі кредиту згідно Кредитного договору, дата платіжної транзакції відповідає даті укладення Кредитного договору, перші дві та останні чотири цифри номера платіжної картки, на яку перераховані кошти, відповідають відповідним цифрам номера платіжної картки відповідачки, зазначеної нею у Кредитному договорі.

Отже, між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 на підставі укладеного Кредитного договору виникли кредитні правовідносини, а саме відносини щодо споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, інших актів законодавства.

ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, надавши кредитні кошти відповідачці.

Натомість, відповідачка доказів щодо належного виконання нею договірних зобов`язань не надала, матеріали справи таких доказів не містять.

Таким чином, у кредитодавця на підставі Кредитного договору виникло право вимоги до відповідачки щодо повернення кредиту та сплати процентів на умовах, встановлених договором.

22 лютого 2021 року ТзОВ «Лінеура Україна» (Клієнт) та ТзОВ «Сіроко Фінанс» (Фактор) підписали договір факторингу №015-220221 з додатками (далі у тексті договір факторингу №015-220221), за п. 4.1 якого у відповідності до умов цього договору Клієнт відступає Факторові права грошових вимог до боржників, які виникли у Клієнта на підставі кредитних договорів з боржниками, в розмірі дійсної заборгованості. Права грошових вимог, що відступаються Клієнтом Факторові, їх кількість, сума та деталізація, визначаються відповідним реєстром (а.с. 18-20).

Відповідно до п. 4.3 договору факторингу №015-220221 на виконання умов цього договору, переуступлені за Реєстром права грошових вимог переходять до Фактора з моменту підписання сторонами Акта приймання-передання відповідного Реєстру прав грошових вимог (Додаток 3) та виконання Фактором зобов`язання з передачі Клієнтові суми фінансування, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх зобов`язань (за винятком майбутньої вимоги, яка вважається переданою Фактору з дня виникнення права вимоги до боржника).

Також у матеріалах справи міститься поданий позивачем Витяг з реєстру прав вимог №015-220221 від 22.02.2021, у якому серед іншого зазначено П.І.Б. відповідачки, її РНОКПП, номер та дата Кредитного договору та сума заборгованості за нею. Витяг підписаний представником та скріплений печаткою ТзОВ «Сіроко Фінанс». Підпис Клієнта за договором факторингу №015-220221 - ТзОВ «Лінеура Україна» у зазначеному Реєстрі відсутній (а.с. 32-33).

05 лютого 2024 року ТзОВ «Сіроко Фінанс» (Клієнт) та ФК «Артеміда-Ф» (Фактор) підписали договір факторингу №20240205/1 з додатками (далі у тексті договір факторингу №20240205/1), згідно з п. 1.1 якого Фактор передає грошові кошти (Розмір фінансування) в розпорядження Клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а Клієнт відступає Фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (а.с. 24-27).

До позовної заяви позивачем долучено копію платіжної інструкції № 406 від 06.02.2024 ФК «Артеміда-Ф» сплатило ТзОВ «Сіроко фінанс» грошові кошти у сумі 4 639,99 грн в рахунок оплати придбання згідно договору факторингу № 20240205/1 від 05.02.2024 (а.с. 31), а також Витяг з реєстру прав вимог №20240205/1, у якому зазначено П.І.Б. відповідачки, її РНОКПП, номер та дата Кредитного договору та сума заборгованості за нею (а.с. 34).

Згадані вище договори факторингу, Витяги з реєстрів прав вимог та платіжне доручення надані позивачем на підтвердження наведених ним у позовній заяві обставин, що право вимоги до відповідачки за Кредитним договором були передані (відступлені) спочатку ТзОВ «Сіроко Фінанс», а потім ФК «Артеміда-Ф» і останнє є новим кредитором за Кредитним договором.

Вирішуючи питання щодо доведеності зазначених обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Наведена вище правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.04.2024 у справі справа № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово стверджував, що належними доказами, які засвідчують факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (див. постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 та інші).

У постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 Верховний Суд вказував на те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, акти прийому-передачі реєстру боржників, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Уклавши договір факторингу №015-220221 його сторони (ТзОВ «Лінеура Україна» та ТзОВ «Сіроко Фінанс») у п. 4.3 цього договору обумовили юридичний факт переходу прав грошових вимог від Клієнта до Фактора за цим договором виконанням двох умов у їх сукупності: 1) підписання сторонами Акта приймання-передання відповідного Реєстру прав грошових вимог (Додаток 3 до договору); 2) виконання Фактором зобов`язання з передачі Клієнтові суми фінансування.

Разом з тим, суд констатує, що позивачем не надано Акта приймання-передання відповідного Реєстру прав грошових вимог за формою, передбаченою у Додатку 3, а сам Витяг з реєстру прав вимог №015-220221 від 22.02.2021 не підписаний зі сторони Клієнта.

Окрім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №015-220221 і матеріали справи таких доказів не містять.

Отже, підсумовуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено у встановленому порядку факту переходу права вимоги за Кредитним договором від первісного кредитора ТзОВ «Лінеура Україна » до ТзОВ «Сіроко Фінанс» на підставі договору факторингу №015-220221 та, відповідно, наступного переходу права вимоги, який є похідним від першого, на підставі договору факторингу №20240205/1.

Ураховуючи те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач є кредитором по відношенню до відповідачки за Кредитним договором, ТОВ ФК «Артеміда-Ф» не можна вважати належним позивачем у цій справі, оскільки його права відповідачкою не порушені.

До відзиву на апеляційну скаргу представник ТОВ «Артеміда -Ф« додає копію витягу з Акта приймання-передавання до договору факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року, підписаний уповноваженою особою ТзОВ «Сіроко фінанс» та реєстр прав вимог № 20240205/1 від 05 лютого 2024 року, підписаного уповноваженими особами ТзОВ «Артеміда-Ф» та ТзОВ «Сіроко фінанс», не заявляючи клопотання про долучення вказаного акту та реєстру в якості доказу і не обґрунтовуючи причини неможливості їх подання до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частин 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з частиною 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій ст. 83 цього кодексу.

Частина 8 статті 83 ЦПК України визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з вимогами частини 1 статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18).

Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем клопотання про прийняття нового доказу через неможливість його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з наданням відповідних доказів, не заявлялись при поданні відзиву на апеляційну скаргу, а тому в апеляційного суду були відсутні під час підготовки справи до апеляційного розгляду підстави для вирішення питання щодо поважності причин неподання Акту приймання-передання реєстру № 015-220221 прав грошових вимог, що відступаються Клієнтом Факторові відповідно до договору Факторингу № 015-220221 від 22 лютого 2021 року, в якості доказу до суду першої інстанції, який був долучений до відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України унеможливлює прийняття даного доказу на стадії апеляційного розгляду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем ТзОВ «ФК «Артеміда Ф» не надано належного доказу на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором №798134 від 03.06.2020, від первісного кредитора ТзОВ «Лінеура Україна» до ТзОВ «Сіроко фінанс» на підставі договору факторингу № 015-220221 та, відповідно, наступного переходу права вимоги, який є похідним від першого, на підставі договору факторингу № 20240205/1.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За приписами частини 1 статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у постанові, зокрема вирішує питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рудзея Ю.В. задоволено, то із урахуванням вимог статті 141 ЦПК України із ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» необхідно стягнути на користь відповідачки сплачений судовий збір у розмірі 3 633,60 грн за подання апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Рудзея Юрія Володимировича задовольнити.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 28 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» - відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» на користь ОСОБА_1 3 633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді