ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1210/25
Провадження №2/477/1172/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сеніної В.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, відповідно до якого позивач просить визнати за ним право власності на 1 /2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,6019 га, кадастровий номер :01:000:0300, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, Шевченківська сільська рада, у порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка є рідною сестрою позивача та матір`ю відповідачки, після смерті якої залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,6019 га, кадастровий номер :01:000:0300, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №150426, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 29 грудня 2009 року.

22 травня 2025 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, у зв`язку з відмовою спадкоємця першої черги чоловіка померлої ОСОБА_5 від спадщини на його користь.

Також 22 травня 2025 року позивач отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1 /2 частку спадкового майна, яке залишилось після смерті його сестри ОСОБА_4 , обгрунтовану тим, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 разом з нею за однією адресою: АДРЕСА_2 була зареєстрована її донька ОСОБА_3 яка заяву про відмову від прийняття спадщини не подавала.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 спадщину після смерті її матері ОСОБА_4 не прийняла, так як не проживала разом з нею на час відкриття спадщини, оскільки виїхала до рф у 2015 році та з цього часу вона постійно не мешкає в Україні. За адресою: АДРЕСА_2 відповідачка була зареєстрована разом зі своєю донькою ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . До цього часу вони були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 у квартирі, яка належала ОСОБА_5 . Вказана квартира була продана, у зв`язку з чим відповідачка разом з донькою зареєструвалися за адресою : АДРЕСА_2 , у будинку спадкодавця ОСОБА_4 , але фактично у вказаний будинок не вселялися та у ньому не проживали.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на момент її смерті постійно за місцем відкриття спадщини не проживала, вона є такою, що спадщину не прийняла.

Враховуючи зазначене, а також те, що позивач є єдиним спадкоємцем другої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті його сестри ОСОБА_4 , однак іншим способом, окрім судового порядку, не може захистити своє спадкове право, він звернувся з вищезазначеним позовом до суду.

Ухвалою суду від 23 червня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження та витребувано докази.

11 вересня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Чуб Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належно за зареєстрованим місцем проживання, відзиву не подала.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05 листопада 2024 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Позивач ОСОБА_2 є рідним братом померлої ОСОБА_4 , що підтверджується його свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб та народження ОСОБА_7 .

Згідно довідки Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 17 квітня 2025 року №53 на день відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з спадкодавцем ОСОБА_4 за однією адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані чоловік померлої ОСОБА_5 та донька ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. спадкоємець першої черги на майно померлої: чоловік померлої ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 , про що подав відповідну заяву. ОСОБА_2 спадщину прийняв та має право на отримання у спадщину 1 /2 частки спадкового майна. Проте ОСОБА_2 повідомляє, що інший спадкоємець першої черги ОСОБА_3 донька померлої ОСОБА_5 , яка спадщину прийняла, так як була зареєстрована разом з померлою на день смерті, разом з померлою постійно не проживала, однак документи, що підтверджують зазначене, не надав, у зв`язку з чим для вирішення питання спадкування 1 /2 частки спадкового майна йому необхідно звернутися до суду.

Із матеріалів спадкової справи №56/2025 вбачається, що 24 квітня 2025 року до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Краснової С.М. звернувся з заявою ОСОБА_5 чоловік померлої ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги, який відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини на користь спадкоємця другої черги брата померлої ОСОБА_2 .

22 травня 2025 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 /2 частку спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається з земельної ділянки площею 5,6019 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:000:0300, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Шевченківська сільська рада.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_3 не зверталася. Спадкову справу заведено 24 квітня 2025 року на підставі заяви чоловіка померлої ОСОБА_4 ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини на користь спадкоємця другої черги ОСОБА_2 .

Того ж дня 24 квітня 2025 року спадкоємець другої черги ОСОБА_2 звернувся з заявою про прийняття спадщини.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Судом встановлено, що на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована за місцем відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_5 чоловіка померлої ОСОБА_4 , який відмовився від своєї частки спадщини на користь позивача, його донька відповідач у справі ОСОБА_3 разом з онукою ОСОБА_8 мешкали та були зареєстровані у належній йому квартирі за адресою АДРЕСА_3 , однак фактично з 2015 року проживали у рф. У 2021 році вказана квартира була продана, у зв`язку з чим донька з онукою зареєструвались у будинку, де мешкали її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 , однак до вказаного будинку вони не вселялись та не мешкали там жодного дня, одразу повернувшись до рф, де мешкають до цього часу.

Вказане підтверджується відомостями, витребуваними судом з Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 25.09.2025 року, відповідно до яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 08.11.2017 року по 13.10.2025 року неодноразово перетинала державний кордон України з рф, останньою датою перетину зазначено 19.11.2021 року у напрямі виїзд.

Таким чином, відповідач за вказаною адресою фактично не проживала з моменту реєстрації 16 серпня 2021 року, оскільки у 2021 році виїхала до рф та до України більше не поверталась.

Отже, оскільки ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 зареєстрована, проте не проживала, а сама по собі реєстрація місця проживання не може вважатися саме місцем проживання та свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, тому відповідач ОСОБА_3 як спадкоємець не прийняла своєчасно спадщину, що відкрилася після смерті її матері, а отже, не набула права на спадкове майно.

Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Ураховуючи вищезазначене, оскільки відповідач ОСОБА_3 не проживала постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася, отже спадщину не прийняла, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на 1 / 2 частку спадкового майна.

Керуючись статтями 259, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1 /2 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,6019 га, кадастровий номер :01:000:0300, що розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський (до складу якого увійшов Вітовський (колишній Жовтневий) район, Шевченківська сільська рада, у порядку спадкування за законом після смерті сестри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - відомості відсутні.

Суддя Л.М.Семенова