Справа №461/8347/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Мисько Х.М.

при секретарі судового засідання Старовецької С.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 в якому просить стягнути заборгованості за договором позики від 20.12.2023 року у розмірі 2 992 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 20.12.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складено розписку, з змістом якої останній позичив у позивача грошові кошти у розмірі 80 000 доларів США, що згідно із офіційним курсом долара до гривні становить 2 992 000 грн. 00 коп. Кошти передані ОСОБА_3 у день підписання ОСОБА_2 тексту розписки для лікування та реабілітації дружини відповідача ОСОБА_4 . Позивач вказує, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти до 10.09.2025 року. На момент пред`явлення позовної заяви сума позики ОСОБА_2 позивачеві не повернута. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.10.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.11.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач у судовому засіданні вимоги позову визнав повністю. Зазначив, що 20.12.2023 року дійсно взяв грошові кошти у позику у ОСОБА_3 , для лікування та реабілітації своєї дружини ОСОБА_4 , однак ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові ЗМУЮ, актовий запис №588.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, права та обов`язки сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно із розпискою від 20.12.2023 року ОСОБА_2 , проживаючий у АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Галицьким ЛМУ УМВС України у м. Львові позичив у ОСОБА_3 , який проживає у АДРЕСА_2 , грошові кошти в розмірі 80 000,00 доларів США на лікування та реабілітацію дружини ОСОБА_4 , терміном на один рік і дев`ять місяців і зобов`язався повернути до 10.09.2025 року. Грошові кошти позичено у гривнях, що станом на дату отримання становить 2 992 00,00 гривень.

Оригінал вищевказаної розписки безпосередньо було досліджено судом та встановлено, що вона ідентична копії, яка додана стороною позивача до матеріалів справи в підтвердження позовних вимог.

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, від 12 квітня 2017 року у справі № 442/8157/15-ц, та у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18) та від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).

Із урахуванням наведених вище положень законодавства та судової практики, суд приходить до висновку, що власноручне написання і підписання відповідачем розписки від 20.12.2023 року із зобов`язанням повернути суму позики у розмірі 80 00,00 доларів США до 10.09.2025 року, підтверджує як факт укладення між сторонами договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у такій розписці грошової суми.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 2 992 000 (два мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі) грн. 00 коп.

На підставі ч.1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у зв`язку з визнанням позову відповідачем позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 2, 11-13, 76-81, 89, 142, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 20.12.2023 року в розмірі 2 992 000 (два мільйони дев`ятсот дев`яносто дві тисячі) грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_3 з державного бюджету 7 570,00 гривень судового збору, сплаченого при поданні позову (квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки 10; Львівське РУ ТВБВ10013/0330, РМ12922, дата здійснення платіжної операції 13.10.2025 року, отримувач ГУК Львів/Галицький район//22030101, код отримувача 38008294, рахунок отримувача UA0013952, Банк отримувача Казначейство України, призначення платежу: 101;;22030101 ОСОБА_3 , судовий збір (Державна судова адміністрація,050)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 7 570,00 гривень.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 28.11.2025 року

Учасники у справі:

Позивач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ).

Суддя Х.М.Мисько