КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №379/191/22 Головуючий у І інстанції - Шабрацький Г.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація Електропівденьмонтаж» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

установив:

У лютому 2022 року ТОВ «Корпорація Електропівденьмонтаж» звернулося до Таращанського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначало, що 07 серпня 2021 року о 15 год 00 хв відповідач ОСОБА_1 на автодорозі М-05, Київ-Одеса, 112км.+350м. в бік м. Києва, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDІ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить йому, позивачу ТОВ «Корпорація ЕПМ» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

При ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Своїми діями відповідач порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

08 вересня 2021 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/9478/21 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Відповідно до Звіту №350 від 08 вересня 2021 року про оцінку автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_2 матеріальний збиток, завданий йому в результаті пошкодження його транспортного засобу при ДТП, складає 512939,80 грн.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Еталон», вказана страхова компанія частково відшкодувала йому матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у максимальній страховій сумі, визначеній законодавством, за відрахуванням франшизи, в розмірі 129000 грн.

Однак, вказана сума є значно нижчою, ніж розмір завданої йому матеріальної шкоди.

Невідшкодованою залишилась сума у розмірі 383939,80 грн.

Крім того, воно понесло інші витрати, пов`язані з ДТП, а саме: вартість послуг евакуації автомобіля (2800 грн.), вартість діагностичних робіт, робіт зі зняття/встановлення бамперу, арматурних робіт, розбирання/збирання багажного відсіку (2954,88 грн.) та робіт з оцінки матеріального збитку (3500 грн.). Загальна сума невідшкодованої йому майнової шкоди внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача, становить: 393194,68 грн.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 393194,68 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року зазначений вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Корпорація Електропівденьмонтаж» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 311965,32 грн. та судовий збір у розмірі 1300,01 грн.

У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що передача запчастин автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_2 є не можливим, через продаж як самого автомобіля, так і запчастин.

Позивачем доказів на підтвердження вартості проданих запчастин не надано.

Судовим висновком експерта було встановлено, що вартість цих пошкоджених запчастин становить 330632,88 грн., а отже дана сума підлягала до вирахування від розміру матеріального збитку, що покладається до відшкодування за його рахунок відповідача.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено, що автомобіль позивача проданий.

Встановлено й факт відсутності проведення відновлювального ремонту перед його продажом.

Отже, ремонт автомобіля не був проведений ні в минулому, як і не буде проведений позивачем в майбутньому.

До вартості матеріального збитку 440965,32 грн. згідно судової експертизи входить 54624,79 грн. (втрати товарної вартості). Оскільки Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначено, що ВТВ нараховується виключно у випадку потреби проводити ремонт автомобіля, то за встановлених обставин у цій справі, ВТВ в тому ж числі підлягає до вирахування з розміру відшкодування матеріального збитку, що покладається на відповідача по справі.

За підсумком викладеного вище, вважає, що судом першої інстанції було не правомірно покладено до відшкодування за його рахунок різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Оскільки розрахунок повинний був здійснюватися наступним чином: 1) 440965,32 грн. - 54624,79 грн. = 386340,53 грн. - матеріальний збиток позивача за вирахуванням ВТВ; 2) 386340,53 грн. - 129000 грн. (страхове відшкодування) - 330632,88 грн. (вартість пошкоджених запчастин) = - 73292, 35 грн.

Таким чином, вважає, що за наслідками ДТП відсутнє порушене право позивача, більше того в результаті продажу запчастин та отримання страхового відшкодування, він отримав навіть на 73292,35 грн. більше суму від необхідної.

У зв`язку з цим, вважає, що суд першої інстанції прийшов до неправомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Просив суд, скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «Корпорація Електропівденьмонтаж» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що експерт не встановив вартість саме пошкоджених деталей.

З матеріалів справи вбачається, що експертом встановлено саме вартість нових деталей, які були пошкоджені.

Так у висновку експерта містяться калькуляції вартості деталей та посилання на відповідні автомобільні платформи екзіст, тощо, та самі роздруківки цих платформ (сайтів). На цих роздруківках вказано вартість нових деталей і автомобільні платформи екзіст, тощо не здійснюють продаж пошкоджених деталей.

Тому, посилання відповідача на те, що сума в розмірі 330632,88 грн. є вартістю пошкоджених деталей є невірними. Отже, вартість саме пошкоджених деталей відповідачем не доведена.

Вказує, що національне законодавство не містить норми права, за якою особа відповідальна за шкоду має право на передачу потерпілим пошкодженого майна особі відповідальній за шкоду в тих умовах коли майно не було фактично знищеним, воно може використовуватись за призначенням, і воно не просило відшкодувати шкоду в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо).

Також, за результатами розгляду заяви «щодо розгляду питання про передачу пошкоджених складових частин особі, відповідальній за шкоду» від 13 лютого 2024 року, то вказує, що суд не може здійснити відрахування вартості пошкоджених деталей від матеріального збитку коли його про це навіть не просив відповідач якоюсь непередбаченою ЦПК України заявою.

На його переконання, суд не може задовольнити «заяву про передачу деталей» без пред`явленого позову, оскільки в цьому плані наявний спір про право, який може бути вирішений тільки за пред`явленим позовом.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка з`явилась в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 вересня 2021 року, що набрала законної сили 20 вересня 2021 року (справа №357/9478/21) ОСОБА_1 було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Із вказаної постанови суду вбачається, що 07 серпня 2021 року о 15 год 00 хв відповідач ОСОБА_1 на автодорозі М-05, Київ-Одеса, 112км.+350м. в бік м. Києва, керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDІ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП свою вину у вчиненому правопорушенні визнав, щиро розкаявся, просив його суворо не карати.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, винуватість відповідача ОСОБА_1 у ДТП вже встановлена рішенням суду, що набрало законної сили, і не підлягає доказуванню у даній справі.

Суд також установив, що на момент ДТП (07 серпня 2021 року) власником автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було ТОВ «Корпорація ЕПМ», що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

14 вересня 2021 року позивач ТОВ «Корпорація ЕПМ» відчужив указаний автомобіль ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору-купівлі продажу №8046/2021/2795129.

26 серпня 2021 року ТОВ «ІНТЕРЦИКЛОН» на замовлення ТОВ «Корпорація ЕПМ» було визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda Kodiaq», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який разом із ПДВ склав 594912,56 грн., що вбачається з копії рахунку № НОМЕР_4 від 26 серпня 2021 року.

08 вересня 2021 року на замовлення дирекції ТОВ «ІНТЕРЦИКЛОН» оцінювачем ОСОБА_3 суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЕКЛІС» було складено Звіт №350 про оцінку автомобіля марки «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_2 , згідно якого матеріальний збиток, завданий власникові «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 512939,80 грн., в тому числі величина втрати товарної вартості (ВТВ) 56864,36 грн. Вказаний розмір збитку взятий за основу позивачем при визначенні розміру позовних вимог, про що зазначено у позові.

11 вересня 2021 року ТОВ «ІНТЕРЦИКЛОН» на замовлення ОСОБА_4 було видано рахунок № НОМЕР_5 на підставі наряду-замовлення від 13 серпня 2021 року із переліком робіт: бампер задній з/в - 720 грн.; багажний відсік розбирання/збирання - 960 грн.; арматурні роботи - 720 грн.; комп`ютерна діагностика - 336 грн., на загальну суму з ПДВ - 2954,88 грн.

11 вересня 2021 року ОСОБА_4 було здійснено оплату вищевказаного рахунку №ІВР0009501 на суму 2954,90 грн., що вбачається з копії квитанції №ПН4975576.

Вартість послуги з підготовки Звіту про оцінку автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_2 згідно копії квитанції №02160 від 20 вересня 2020 року, виданої суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Еклікс», становить 3500 грн.

Вартість транспортних послуг згідно копії квитанції №2527906 без дати, виданої ФОП ОСОБА_5 , становить «дві тисячі вісімсот» без вказівки валюти.

З наявних у матеріалах справи копій платіжних доручень №2698 від 23.11.2021, №2711 від 24.11.2021, №2930 від 08.12.2021, №3000 від 13.12.2021 та №3017 від 14.12.2021 вбачається, що страховою компанією ПрАТ «СК «Еталон»» на користь позивача ТОВ «Корпорація ЕПМ» було перераховано п`ятьма платежами страхове відшкодування по договору №ЕР/201509106 від 09 жовтня 2020 року на загальну суму 129000 грн.

За результатом перевірки чинності поліса внутрішнього ОСЦПВВТЗ ЕР/201509106 судом встановлено, що станом на 07 серпня 2021 року (дата ДТП) цивільна відповідальність володільця автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 313 CDІ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у Страховій компанії «Еталон».

Крім того, встановлено, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 22 липня 2024 року №СЕ-19/111-24/22283-АВ установлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка мала місце 07 серпня 2021 року, станом на дату ДТП - 07 серпня 2021 року складає: 504478,81 грн. з урахуванням ПДВ, (440965,32 грн. без урахування ПДВ). Відповідно до Калькуляції відновлювального ремонту, виконаної з використанням програмного комплексу «Audanet» станом на дату оцінки - 07 серпня 2021 року, вартість пошкоджених замінних запчастин з урахуванням ПДВ становила 330632,88 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Skoda Kodiaq», реєстраційний номер НОМЕР_2 , безпосередньо перед ДТП, яка мала місце 07 серпня 2021 року, станом на 07 серпня 2021 року, становила: 1110854,29 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а тому із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром матеріальних збитків без урахування ПДВ та отриманим страховим відшкодуванням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на те, що постанова суду в адміністративній справі, за якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили, і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода не у повному розмірі, то у позивача виникло право вимоги саме до відповідача, як до винної особи, щодо відшкодування матеріальної шкоди.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникання цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 цього Кодексу, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення ст. 1192 ЦК.

Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту.

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягненняз відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 311965,32 грн. (440965,32 грн. вартість матеріальних збитків без урахування ПДВ - 129000,00 грн. розмір виплаченого страхового відшкодування = 311965,32 грн.), оскільки майнова шкода є доведеною та обґрунтованою.

Обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення є предметом доказування (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається на кожну із сторін. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечуючи проти визначеного судом розміру відшкодування майнової шкоди, належних та допустимих доказів на спростування висновків суду відповідач по справі не надав та обставин відсутності такої шкоди не довів.

Оскільки відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля «Skoda Kodiaq» д.н.з. НОМЕР_2 , в матеріалах справи відсутні, водночас із договору купівлі-продажу №8046/2021/2795129 від 14 вересня 2021 року вбачається, що він був проданий трохи більше ніж як через місяць після ДТП, яке мало місце 07 серпня 2021 року за 630592 грн., то доводи апеляційної скарги відповідача, щодо передачі йому пошкоджених деталей автомобіля після відшкодування збитків є безпідставними.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що у даній справі сторона відповідача вимагаючи передачі замінених запасних частин при ремонті автомобіля не зверталась до суду з клопотанням про витребування від сторони позивача інформації, щодо переліку деталей, які фактично були замінені та не ставила питання стосовно проведення судової експертизи, з метою визначення переліку запасних частин, які дійсно були замінені при ремонті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності даних про перелік конкретних запасних частин, які замінили під час ремонту транспортного засобу, у суду відсутня можливість зобов`язати позивача передати замінені запасні частини заподіювачу шкоди, адже формальне зазначення у рішенні суду про передачу майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду буде ілюзорним з точки зору можливості виконання такого рішення, натомість принцип необхідності виконання рішення є основою судового акту.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, то рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 28 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба