Справа №534/3229/25
Провадження №2-з/534/20/25
УХВАЛА

про забезпечення позову

28 листопада 2025 року м. Горішні Плавні

Суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області Комарова Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Горішні Плавні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Горностаєвої Анни Володимирівни про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та скасування державної реєстрації транспортного засобу.

Того ж дня представником позивача адвокатом Горностаєвою Анною Володимирівною до суду також було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_2 ), який за договором купівлі-продажу № 3245/2025/5677031 від 15.10.2025 належить ОСОБА_3 .

Свою заяву про забезпечення позову представник позивача обґрунтовує тим, що в позові ставиться питання про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 за реєстраційним № 3245/2025/5677031 від 15.10.2025, укладеного в ТСЦ 3242 через сервіси та зовнішні ресурси - недійсними, та скасування державної реєстрації транспортного засобу. Зазначений автомобіль на даний час належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 , що не перешкоджає йому у будь-який час в тому числі і після отримання примірника позовної заяви та протягом розгляду справи у суді відчужити вказаний автомобіль.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до положень частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши заяву та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу вимог, приходить до наступного висновку.

Відповідно дост. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Предметом позову у цій справі, зокрема, є визнання договору купівлі продажу транспортного засобу недійсним, і у разі задоволення позову за позивачем може бути визнано право власності на частину транспортного засобу, що є предметом спору та щодо якого він просить вжити заходів забезпечення позову.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним, позивачем надано суду докази, що право власності на вказане майно зареєстроване за відповідачем, позивач обґрунтовано навів припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту на вказане майно може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити транспортний засіб під час вирішення спору, що призведе до необхідності залучення до участі в справі інших осіб, зміни позовних вимог, внаслідок чого розгляд справи штучно затягуватиметься.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки майно відповідача, яке є предметом спору, може бути відчужене останнім у будь-який час.

Оскільки належний відповідачу транспортний засіб як об`єкт цивільних прав не вилучений та не обмежений в обороті, ризик його відчуження за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Отже, припущення представника позивача про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду або ефективно захистити та поновити порушені права, за захистом яких звернувся до суду, є обґрунтованими.

Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

Суд звертає увагу, що застосування цього виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, гарантованих ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, оскільки обмежується лише можливість розпоряджатися майном, на яке накладено арешт на підставі ухвали суду.

У постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 Верховний Суд зазначив, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Отже, накладення арешту на майно не позбавляє відповідача права користуватися та володіти ним, а також не є позбавленням права власності відповідача на це майно.

Виходячи з викладеного, беручи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір з приводу вказаного рухомого майна, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду та враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на транспортний засіб, що є предметом спору. Накладення арешту на спірне рухоме майно не обмежить прав відповідача на користування та володіння ним.

Підстав для застосування зустрічного забезпечення позову відповідно до положень ст. 154 ЦПК України суд не вбачає.

За таких обставин, враховуючи викладене, заява представника позивача адвоката Горностаєвої Анни Володимирівни про забезпечення позову підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Горностаєвої Анни Володимирівни задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 (VIN-код НОМЕР_2 ), який за договором купівлі-продажу № 3245/2025/5677031 від 15.10.2025 належить ОСОБА_3 , із забороною його відчуження в будь-який спосіб.

Ухвалу направити для виконання до відповідних органів державної виконавчої служби та Територіального сервісного центру МВС для внесення відомостей про арешт до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Д.Ю. Комарова