Провадження № 2/932/6032/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Дніпро

Суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Потоцька С.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київське міжрегіональне управління міністерства юстиції України, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання недійсним (скасування) свідоцтва про управління кооперативними правами,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Старовойтова О.Е. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду міста Дніпра з позовом, в якому просить визнати недійсним (скасувати) Свідоцтво про управління корпоративними правами від 12.08.2025, видане ОСОБА_2 в межах спадкової справи № 25/2025, яке зареєстровано в реєстрі під номером 775 та посвідчене приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А.

В обґрунтування позову позивач вказує, свідоцтвом від 12.08.2025, виданим в межах спадкової справи № 25/2025, яке зареєстровано в реєстрі під номером 775 та засвідчено приватним нотаріусом міського нотаріального округу Зайченко І.А. встановлено, що у складі спадщини після смерті ОСОБА_3 , є корпоративні права, а саме:- 51 % частки у статутному фонді (капіталі) ТОВ «ДАРЕКС-ЕНЕРГО».

Свідоцтвом, виданим в межах спадкової справ № 25/2025, для управління корпоративними правами призначено з числа спадкоємців управителя спадщини - ОСОБА_2 , до повноважень якого належить управління зазначеними корпоративними правами.

У порушення приписів чинного законодавства, відповідач- ОСОБА_2 скликав та провів Загальні Збори учасників ТОВ «ДАРЕКС-ЕНЕРГО», на яких були прийняті рішення, зокрема про призначення нового заступника Генерального директора, що є перевищенням його компетенції і повноважень, як управителя спадщини, що є підставою для задоволення позову. Така поведінка Відповідача свідчить про необхідність зупинення його протиправної діяльності з метою збереження прав Позивача,

Ознайомившись з позовною заявою, прихожу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у цій справі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 186 ЦПК України до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 186 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених ЦПК України.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав (частина шоста статті 96-1 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України)).

Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 ЦК України).

Визначаючи наявність юрисдикції господарського суду на підставі пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України, слід враховувати, чи пов`язаний цей спір із виникненням, здійсненням або припиненням корпоративних прав, зокрема права на участь в управлінні юридичною особою та в її діяльності. Корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні останньою й інші правоможності, передбачені законом і статутом.

Ця правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2020 року справа № 338/667/19.

Статтею 50 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Звертаючись до Шевченківського районного суду міста Дніпра, позивач фактично намагається вирішити корпоративний спір з приводу проведення загальних зборів учасників ТОВ «ДАРЕКС-ЕНЕРГО», на яких прийняті рішення, зокрема про призначення нового заступника Генерального директора, що є перевищенням компетенції і повноважень відповідача, як управителя спадщини.

Отже, оскільки, у даному випадку, виник спір між учасниками товариства, суд вважає, що даний спір підвідомчий судам в порядку господарського судочинства.

Викладення позовної вимоги у виді «визнання недійсним (скасування) свідоцтва про управління кооперативними правами» та зазначення також відповідачем Київське міжрегіональне управління міністерства юстиції України не змінює сутності такого спору, як корпоративного.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи суть спору, спрямовану на врегулювання інтересів сторін корпоративних відносин, суд приходить до висновку про неможливість вирішення цього спору у порядку цивільного судочинства, оскільки Шевченківський районним суд міста Дніпра не є «судом, встановленим законом» для розгляду зазначеного спору, адже спір підвідомчий судам не цивільної, а господарської юрисдикції.

Керуючись статтями п. 1 ч. 1 ст. 186, 255, 256 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київське міжрегіональне управління міністерства юстиції України, третя особа: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання недійсним (скасування) свідоцтва про управління кооперативними правами.

Роз`яснити позивачу, що його вимоги підсудні суду в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.С. Потоцька