Справа №442/5932/25
Провадження №2/442/1810/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

Стислий виклад позиції позивачів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 733590,32 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди. А також, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Jeep Cherokee білого кольору, р.н.з. НОМЕР_1 . 01.01.2025 ОСОБА_2 зі своїм чоловіком ОСОБА_4 перебували вдома. Ввечері до них додому приїхав товариш чоловіка ОСОБА_1 , на автомобілі марки Jeep модель Cherokee р.н.з. НОМЕР_2 . Після спільного вживання алкоголю приблизно о 21.00 год до ОСОБА_4 зателефонував знайомий ОСОБА_5 ході розмови ОСОБА_1 сказав до ОСОБА_6 , що він забере його із села Грушів, тільки необхідно знайти тверезого водія, щоб сів за кермо його автомобіля. В подальшому ОСОБА_1 , зателефонував до свого знайомого ОСОБА_3 , також жителя с.Михайлевичі і попросив відвести їх в с.Грушів і назад. ОСОБА_3 погодився та повідомив, що тверезий.

Орієнтовно о 21.40 год. ОСОБА_3 підійшов до домовленого місця. Після цього ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 сіли в автомобіль. ОСОБА_3 сів за кермо, ОСОБА_1 на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_2 на задньому пасажирському сидінні позаду водія, ОСОБА_4 на задньому пасажирському сидінні справа.

Візуально та під час спілкування з ОСОБА_3 , ознак сп?яніння у нього не було. Виїхали від будинку в напрямку до с.Рихтичі, а по дорозі звернули на поворот до с.Вороблевичі та прямували до с.Грушів. Рухаючись в напрямку до с.Вороблевичі, ОСОБА_3 набрав високу швидкість, машину почало заносити, ОСОБА_2 вдарилась головою об скло дверей ліворуч.

Далі автомобіль під керуванням ОСОБА_3 зіткнувся зі стовпом (електроопорою), яка знаходилась праворуч на узбіччі повороту до с.Хатки, в подальшому автомобіль вилетів на паркан домогосподарства, що знаходилось праворуч від узбіччя та кювету до с.Хатки, і в подальшому винесло ще далі у кювет ліворуч автодороги в напрямку с.Вороблевичі.

Пасажир ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження і в подальшому була доставлена до КНП «Дрогобицька міська лікарня №1».

В лікарні її оглянули та госпіталізували у нейрохірургічне відділення з діагнозом основний: струс головного мозку, супутні: забій грудної клітки (тупа травма грудної клітки, забій правої легені в сегменті S3, поверхнева травма інших частин голови неточнена (забій м?яких тканин обличчя зліва). В період з 02.01.2025 по 06.01.2025 вона перебувала на стаціонарному лікуванні. Згідно висновку судово-медичної експертизи №6 встановлено, що у ОСОБА_2 було виявлено наступні тілесні ушкодження: синці навколо лівого ока на лівій молочній залозі, на передній поверхні лівого коліна, на внутрішньо-бічній поверхні середньої третини лівої гомілки, на бічних поверхнях лівого гомілковостопного суглобу; за даними медичної документації: поєднана травма у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забій м?яких тканин обличчя зліва, струс головного мозку; тупої травми грудної клітки: забій правої легені в сегменті S3. Вказані тілесні ушкодження виникли одномоментно при дії (удар) твердого (их) тупого(их) предмета(ів), якими могли бути елементи внутрішньої обшивки та складові салону легкового автомобіля, незадовго до моменту госпіталізації 02.01.2025 в ДМЛ №1. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки тілесних ушкоджень, легкого ступеня тяжкості, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Все вищевказане та наступне підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 28.01.2025 та медичною випискою пацієнта, який вибув зі стаціонару 06.01.2025.

Як виявилось пізніше, ОСОБА_3 зізнався пасажирам, що перед тим як сісти за кермо вжив алкоголь. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №251, ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп?яніння.

Як вказано в постанові про закриття кримінального провадження, згідно його пояснень під час допиту від 08.01.2025, в той день приблизно в 20:00 год. вдома ОСОБА_3 вживав спиртні напої, а саме: коньяк приблизно в кількості 400 грам.

Також в постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що згідно висновку судово-токсикологічної експертизи №160/2025-т, встановлено, що крові, сечі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 методом газо-рідинної хроматографії рівноважної парової фази виявлено етиловий спирт в кількості в крові 1,67 проміле, в сечі 2,67 проміле.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 був володільцем та керував транспортним засобом, яким заподіяно матеріальні збитки, а тому відповідно до положень ст.1187 ЦК України, вважають, що він повинен відшкодувати позивачу ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду, а також відшкодувати моральні збитки обом позивачам.

Крім цього, посилаються на те, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2023 у справі №442/1663/25, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 закрито, у зв?язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та ч.1 ст.130 КУпАП. Вважаючи, дану постанову незаконною, таку оскаржено в апеляційному порядку.

Водночас, до дня звернення до суду стан здоров?я ОСОБА_2 не прийшов в норму, вона має проблеми зі здоров`ям та часті больові відчуття, на тривалий час була вимушена припинити свою трудову діяльність.

ОСОБА_1 було завдано значної матеріальної шкоди, а саме: спричинено механічні пошкодження належному йому автомобілю марки JEEР Cherokee BC4100MР.

Згідно висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження №17 від 03 березня 2025 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого вищевказаного автомобіля, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження становить 535990,32 грн. Оплата послуг експерта за проведення вищевказаної експертизи склала 12000 грн.

Крім цього, оскільки транспортний засіб позивача був пошкоджений та потребував тривалого ремонту, ОСОБА_1 змушений був тимчасово орендувати інші автомобілі для пересування, вирішення робочих питань, особистих потреб та забезпечення родини. Загальна вартість витрат на оренду автомобілів у період з 02.01.2025 по 25.02.2025 становить 144600 грн. Вважає, що ці витрати є прямими збитками, які були спричинені саме через відсутність у позивача транспортного засобу, який став непридатним для експлуатації внаслідок ДТП з вини відповідача.

Зазначає й про те, що ОСОБА_1 за ситуацією, яка склалася, звернувся за кваліфікованою правовою допомогою адвоката, вартість послуг якого склала 41000 грн.

З приводу заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, посилається на те, що ОСОБА_3 не проявляє жодних ознак каяття, відмовляється від добровільного відшкодування завданої шкоди, що об`єктивно прогнозує подальше ухилення від відшкодування завданої шкоди і призвело до необхідності у судовому захисті, через що сім`я позивача зазнає додаткових моральних страждань. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася через неправомірні та необачні дії відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зазнав значних моральних страждань, а саме: душевних страждань у зв?язку з пошкодженням свого майна, а саме: автомобіля марки JEEP Cherokee. Вказаний автомобіль не лише становив значну матеріальну цінність для позивача, але й був невід?ємною частиною його повсякденного життя, зокрема як засіб пересування для всієї родини. У зв?язку з його знищенням ОСОБА_1 та його сім?я залишилися без транспортного засобу на тривалий час, що істотно обмежило їх мобільність та ускладнило повсякденне життя. Крім цього, моральна шкода виразилась й у фізичних і психічних стражданнях, зумовлених пережитим стресом та хронічним нервовим перенавантаженням після аварії. ОСОБА_1 , будучи пасажиром автомобіля, безпосередньо став свідком небезпечної аварійної ситуації, травмування близької людини, ОСОБА_2 , що викликало в нього сильний емоційний шок та тривалу психотравмуючу реакцію. Фізичне усвідомлення того, що його автомобілем керував знайомий, який, усупереч обіцянкам тверезості, фактично виявився особою, що не контролювала швидкість, призвело до гострого емомійного потрясіння. Відсутність каяття, відмова від добровільного врегулювання, затягування часу, ігнорування звернень все це спричинило хронічний стрес і серйозно вплинуло на здоров`я ОСОБА_1 . Згідно з консультативним висновком №10545, у ОСОБА_1 діагностовано міокардіофіброз, серцеву недостатність ІІА ст.з ФВ 47%, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 3, ризик високий. Такі наслідки за загальновідомим медичними висновками, можуть бути спровоковані або поглиблені саме хронічним психоемоційним напруженням, стресовими реакціями та несприятливою моральною ситуацією. ОСОБА_1 протягом понад півроку, як і члени його сім`ї, змушені жити в стані постійної напруги, марно очікуючи хоч якогось жесту відповідальності з боку відповідача або його родини. З наведених вище підстав ОСОБА_1 оцінює завдану моральну шкоду в 200000 грн. Вважає, що таке грошову відшкодування відповідає вимогам справедливості, розумності та адекватності, з урахуванням: тривалості і глибини душевних страждань, значущості пошкодженого майна, медичних наслідків, зумовлених подією; відсутності каяття з боку відповідача, систематичного ухилення від відшкодування завданої шкоди, обставин справи загалом, які мають істотне значення при визначенні обсягу моральної шкоди.

З приводу завданої моральної шкоди ОСОБА_2 позивач зазначає наступне:

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_2 отримала численні тілесні ушкодження та зазнала істотних моральних страждань, що випливають як із самого факту травмування, так і з подальших наслідків для її фізичного, психічного, соціального та професійного життя. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №6 та випискою з медичної документації КНП «Дрогобицька міська лікарня», внаслідок ДТП у ОСОБА_2 діагностовано: струс головного мозку, забій правої легені (тупа травма грудної клітки в сегменті S3); забій м?яких тканин обличчя зліва; множинні синці: навколо лівого ока, на лівій молочній залозі, лівому коліні, лівій гомілці, лівому гомілковостопному суглобі. Такі травми, за оцінкою експерта, мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також потребували госпіталізації в нейрохірургічне відділення з 02.01.2025 по 06.01.2025 та медичного супроводу в після лікарняний період.

Разом із завданими тілесними ушкодженнями, ОСОБА_2 зазнала моральної шкоди, яка проявилася у наступному:

-Фізичному болі, стражданнях і дискомфорті під час та після ДТП: травми були спричинені раптовим ударом при втраті керування транспортним засобом, внаслідок чого вона вдарилася головою об скло автомобіля, отримала забої грудної клітки, гомілки та обличчя. Після цього вона перебувала у важкому фізичному стані, який супроводжувався болем, запамороченнями, проблемами з диханням, внутрішнім хвилюванням та відчуттям загальної слабкості.

-Емоційній травмі та душевних стражданнях, пов?язаних з фактом аварії. Будучи пасажиркою, яка не несла жодної відповідальності за поїздку, вона потрапила в небезпечну ситуацію, яка загрожувала її життю. Раптове та неконтрольоване зіткнення з електроопорою та виліт з дороги спричинили панічну атаку, страх смерті та глибоку тривогу. Відновлення після аварії відбувалося в умовах глибокого психологічного шоку.

-Соціально-професійних наслідках. Після виписки з лікарні вона, протягом тривалого часу, не могла повернутися до своєї трудової діяльності, що завдало їй не лише матеріальних труднощів, а й морального дискомфорту через втрату звичного ритму життя, відчуття неповноцінності та обмеження своєї активності.

-Посттравматичних симптомах та погіршенні психоемоційного стану: стан здоров?я ОСОБА_2 не повернувся до норми навіть після закінчення лікування. Вона страждає від частих головних болів, запаморочень, безсоння, тривожності та зниження працездатності. Постійний страх знову опинитися в ДТП призвів до стійкої психоемоційної напруги та порушень адаптації в повсякденному житті.

-Повна байдужість відповідача, його відмова від добровільного відшкодування шкоди, відсутність каяття, байдужість до потерпілої особи стали для неї додатковим джерелом моральних страждань. Попри те, що всі обставини ДТП підтверджено, і винуватість відповідача фактично встановлено матеріалами кримінального провадження та іншими доказами, він жодного разу не виявив готовності співпрацювати, перепросити чи хоч частково компенсувати заподіяне. Це негативно вплинуло на емоційний стан всієї родини.

Усе викладене свідчить про те, що у результаті протиправних дій відповідача особи, яка погодилась керувати транспортним засобом з підвищеним рівнем відповідальності позивачка зазнала фізичних, душевних, соціальних та психологічних страждань, які мають тійкий характер і тривають до цього часу. Враховуючи характер та тривалість страждань, їх глибину, негативні зміни у фізичному та психологічному стані ОСОБА_2 , об?єктивну тривалість реабілітації, відсутність каяття з боку винної особи та повне ігнорування її звернень, вона оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 200000 гривень, вважаючи таку суму справедливою, розумною, співрозмірною із заподіяною шкодою і відповідає висновкам Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995, яка передбачає право на компенсацію моральної шкоди навіть при відсутності матеріальної.

Стислий виклад позиції (заперечень) відповідача.

04.09.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обгрунтування заперечень посилається на те, що згідно матеріалів кримінального провадження та матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не визнаний потерпілим, а тому вважає, що він не є особою, якій належить право вимоги звернення до суду із даним позовом. Звертає увагу на те, що за фактом даного ДТП 02.01.2025 СВ Дрогобицьким РВП ГУНП у Львівській області відкрито кримінальне провадження №0000003. Постановою слідчого від 05 жовтня 2020 року кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ст.286 КК України. Дане рішення слідчого мотивовано тим, що внаслідок ДТП жодна особа не отримала середні чи тяжких тілесних ушкоджень. Одночасно, копію постанови направлено УПП у Львівській області для вирішення питання про притягнення винних в даній ДТП до адміністративної відповідальності. Відносно ОСОБА_3 складено два протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, та ст.124 КУпАП. Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки JEEP Cherokee р.н.з. НОМЕР_2 . За наслідками вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди адміністративні матеріали складались лише відносно ОСОБА_3 , матеріали стосовно позивача не складалися, до суду не скеровувалися і в матеріалах справи відсутні докази протилежного. Постановою судді Львівського апеляційного суду від 6 серпня 2025 року у справі №442/1663/25 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження по справі відносно нього закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247, ст.38 КУпАП у зв?язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Також ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. В результаті ОСОБА_3 визнано винуватим у тому, що він 01.01.2025 о 22:13 год у с.Рихтичі, Дрогобицького району, Львівської області по вул.Шкільній, керував транспортним засобом марки JEEP Cherokee BC4100MP у стані алкогольного сп?яніння, що підтверджено висновком лікаря №251. Крім цього, ОСОБА_3 , керуючи вищевказаним транспортним засобом у вказаному місці та часі, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміни, в результаті чого не справився з керуванням та виїхав за межі проїзної частини дороги, чим спричинив механічні пошкодження транспортного засобу, а пасажир ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження.

Звертає увагу на те, що у відповідності до п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз?яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов?язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст.543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст.1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним, не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини, за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного), у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із ним не має права на відшкодування. Відповідно, суд мав би визначити ступінь вини кожного з учасників ДТП, зокрема, у процентному співвідношенні та вирішити відповідно спір.

Вважає, що відсутність постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, що підтверджується правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року №328/2750/18, від 02 червня 2021 року №447/1403/19.

Водночас, стосовно винності ОСОБА_1 у даній ДТП відсутнє будь-яке судове рішення, передбачене ч.6 ст.82 ЦПК України, а тому вважає, що суд вправі встановити її та визначити його ступінь винуватості під час розгляду цивільної справи.

Вважає, що ОСОБА_1 , як власник автомобіля, який був пасажиром у даній ДТП, повинен бути притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУПАП, а саме: передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп?яніння. Будь-яких доказів на спростовування вищенаведених обставин, сторона позивача до суду не надавала.

Враховуючи обставини ДТП та невідповідність дій обох його учасників ( ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ) вимогам ПДР, вважає за необхідне зробити висновок, що і в діях ОСОБА_1 наявна вина у скоєні даного ДТП, а саме: у вигляді невиконання приписів п.п. 2.9 ПДР - Передача керування транспортного засобу особі, яка перебуває в стані алкогольного сп?яніння.

Вважає, що суду слід визначити ступінь вини кожного з учасників даної ДТП. Також, суд повинен врахувати, що першочергово ПДР у даному випадку порушив саме ОСОБА_1 , оскільки передав керування транспортного засобу ОСОБА_3 який перебував в стані алкогольного сп?яніння. Саме такі неправомірні дії ОСОБА_1 та порушення ним приписів п.2.9 ПДР і стало основною причиною даної ДТП.

Дії водія ОСОБА_3 не є основною причиною даної ДТП, оскільки ОСОБА_3 сів за кермо саме на прохання ОСОБА_1 (власника транспортного засобу), який також перебував в стані алкогольного сп?яніння, що підтверджується матеріалами даної справи, та не спростовується сторонами.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 200000 грн. заперечує в повному обсязі, як і заперечує вимоги про стягнення вартості ремонту автомобіля та витрат на проведення транспортно-товарознавчого дослідження. 10.01.2025 ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області було накладено арешт на автомобіль марки JEEP Cherokee ВС4100MP. Відповідно вказаний автомобіль станом на 14.01.2025 перебував на спеціальній площадці, і його огляд експертом міг бути проведений лише за дозволом або постановою слідчого у провадження якого перебувало дане кримінальне провадження. Ні дозволу на огляд автомобіля, ні дозволу на проведення вказаної експертизи слідчий не давав. Крім того, вказаний автомобіль станом на 05.01.2021 мав суттєві механічні пошкодження, про що відповідно до висновку експерта останній повідомлений не був.

Також вважає, що висновок судового експерта не відповідає вимогам ст.ст. 102,106 ЦПК України, та п.1.8 Інструкції призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5, оскільки не містить посилання на те, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також не містить реквізитів заявника та номер справи.

Щодо стягнення коштів на оренду автомобіля в розмірі 144600 грн, вважає, що ОСОБА_1 не зазначив жодних законних підстав для стягнення витрат на оренду автомобіля. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що орендодавці отримали вказані кошти, а саме: відсутні відомості орендодавців про доходи з податкової служби.

Щодо стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_2 в розмірі 200000 грн., - заперечує в повному обсязі. Зазначає, що транспортний засіб марки JEEP Cherokee ВС4100MP станом на момент ДТП був застрахований у АТ «СГ» «ТАС». У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов?язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов?язаним суб?єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов?язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. З таких підстав вважає, що ОСОБА_2 має право звернутись до страхової компанії для виплати їй страхового відшкодування.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.08.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачем строк для усунення недоліків.

18.08.2025 недоліки позовної заяви усунено.

Ухвалою суду від 19.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.09.2025.

Ухвалою суду від 30.09.2025 підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.10.2025.

Фактичні обставини, встановлені судом.

01.01.2024 приблизно о 22.13 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки Jeep модель Cherokee р.н. НОМЕР_2 , рухаючись ним між н.п. с. Рихтичі та с. Вороблевичі, здійснив виїзд за межі проїзної частини дороги ліворуч у кювет. Внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримала пасажир автомобіля ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та була госпіталізована у КНП «Дрогобицька міська лікарня №l» ДМР.

Згідно з висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.01.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував у стані алкогольного сп?яніння.

Згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи №160/2025-т встановлено, що в крові, сечі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 методом газо-рідинної хроматографії рівноважної парової фази виявлено етиловий спирт в кількості в крові: 1,67 проміле, в сечі: 2,67 проміле. Не виявлено: метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №б у ОСОБА_2 було виявлено наступні тілесні ушкодження: синці навколо лівого ока, на лівій молочній залозі, на передній поверхні лівого коліна, на внутрішньо-бічній поверхні середньої третини лівої гомілки, на бічних поверхнях лівого гомілковостопного суглобу; за даними медичної документації: поєднана травма у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забій м?яких тканин обличчя зліва, струс головного мозку; тупої травми грудної клітки: забій правої легені в сегменті S3. Вказані тілесні ушкодження виникли одномоментно при дії (удар) твердого (их) тупого(их) предмета(ів), якими могли бути елементи внутрішньої обшивки та складові салону легкового автомобіля, незадовго до моменту госпіталізації 02.01.2025 року в ДМЛ №1. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки тілесних ушкоджень, легкого ступеня тяжкості, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Згідно Запису №141657228/1 від 06.01.2025 КНП «Дрогобицька міська лікарня №1 Дрогобицької міської ради» ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 02.01.2025 по 06.01.2025. З діагнозом: струс головного мозку, забій грудної клітки, поверхнева травма інших частин голови, неуточнена (забій м`яких тканин обличчя зліва).

Дані обставини встановлені постановою слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області Тесака А.А. від 28.01.2025 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000003 від 02.01.2025 закрити, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2025 провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності по факту вищевказаного ДТП, за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На підставі постанови Львівського апеляційного суду від 06.08.2025 вищевказану постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14.05.2025 скасовано. Визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на ОСОБА_3 адміністративне стягнення. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки JEEP Cherokee 3,2i, р.н.з. НОМЕР_2 власником даного автомобіля є ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як власника наземного транспортного засобу марки JEEP Cherokee 3,2i, р.н.з. НОМЕР_2 застрахована на підставі полісу №225627704.

Згідно Висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження за договором із ОСОБА_1 від 14.01.2025 №17-25, складено 03.03.2025 судовим експертом Вербовим В.В., пошкодження автомобіля JEEP Cherokee 3,2i, р.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 01.01.2025, які визначені при його дослідженні 24.01.2025 - зазначені у п.1.3. дослідницької частини даного висновку та відображені на фотографіях фототаблиць додатку. Вартість відновлювального ремонту автомобіля JEEP Cherokee 3,2i, р.н.з. НОМЕР_2 на момент дослідження становить 1110393,68 грн. Ринкова вартість автомобіля JEEP Cherokee 3,2i, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 01.01.2025 року до моменту його пошкодження у ДТП (без врахування пошкоджень отриманих в і внаслідок ДТП), становила: 608843,86 грн. Коефіцієнт фізичного зносу складових пошкодженого автомобіля JEEP Cherokee 3,2і, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент його пошкодження в ДТП 01.01.2025, становив - 0,579. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля JEEP Cherokee 3,2i, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на момент дослідження становить: 535990,32 грн. Ринкова вартість автомобіля JEEP Cherokee 3,2i, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ушкодженого внаслідок ДТП 01.01.2025, в пошкодженому стані, станом на дату ДТП 01.01.2025, становить: 72853,54 грн.

Як вбачається з оригіналу вищевказаного висновку, долученому для огляду, даний висновок, складений судовим експертом, який діяв на підставі Свідоцтва №467 від 01.06.2001, виданого на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, даний висновок складений для подання до суду. У висновку зазначено, що експерт відповідно до ч.7 ст.102, ч.5 ст.106 ЦПК України обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст.384 КК України.

Згідно з рахунком фактурою №5 від 20.01.2025 вартість проведення експертного транспортного товарознавчого дослідження вищевказаного автомобіля становить 10000 грн.

Згідно з рахунком - фактурою №12 від 31.01.2025 вартість послуг судового експерта Вербова В.В. за виїзд Львів-Дрогобич-Львів та додатковий огляд КТЗ автомобіля становить 2000 грн.

Позивач на підтвердження посилань про те, що у зв`язку із пошкодженням належного йому автомобіля, був вимушений орендувати транспортні засоби, представив суду:

-Договір оренди легкового автомобіля №014 від 08.02.2025, на підставі якого ОСОБА_1 на період з 08.02.2025 до 01.03.2025 орендував автомобіль марки Nissan Murano р.н.з. НОМЕР_3 , розмір орендної плати становив 600 грн./добу. Виконання даного договору підтверджується актом здачі-приймання автомобіля до договору оренди легкового автомобіля №1 та розпискою власник автомобіля про отримання коштів за використання автомобіля .в розмірі 24800 грн.;

-Договір оренди легкового автомобіля №б/н від 08.03.2025, на підставі якого ОСОБА_1 на період з 08.03.2025 до 29.03.2025 орендував у ОСОБА_7 автомобіль марки Volkswagen Polo р.н.з. НОМЕР_4 , розмір орендної плати становив 600 грн./добу. Виконання даного договору підтверджується актом здачі-приймання автомобіля до договору оренди легкового автомобіля №1 та розпискою ОСОБА_7 про отримання коштів за використання автомобіля .в розмірі 20000 грн.;

-Договір оренди легкового автомобіля №б/н від 05.04.2025, на підставі якого ОСОБА_1 на період з 05.04.2025 до 26.04.2025 орендував у ОСОБА_8 автомобіль марки Jeep Cherokee р.н.з. НОМЕР_5 , розмір орендної плати становив 600 грн./добу. Виконання даного договору підтверджується актом здачі-приймання автомобіля до договору оренди легкового автомобіля №1 та розпискою ОСОБА_9 про отримання коштів за використання автомобіля .в розмірі 26500 грн.;

-Договір оренди легкового автомобіля №б/н від 10.05.2025, на підставі якого ОСОБА_1 на період з 10.05.2025 до 29.05.2025 орендував у ОСОБА_10 автомобіль марки Mercedes Benz р.н.з. НОМЕР_6 , розмір орендної плати становив 600 грн./добу. Виконання даного договору підтверджується актом здачі-приймання автомобіля до договору оренди легкового автомобіля №1 та розпискою ОСОБА_10 про отримання коштів за використання автомобіля в розмірі 18000 грн.;

-Договір оренди легкового автомобіля №б/н від 31.05.2025, на підставі якого ОСОБА_1 на період з 31.05.2025 до 21.06.2025 орендував у ОСОБА_8 автомобіль марки Jeep Cherokee р.н.з. НОМЕР_5 , розмір орендної плати становив 600 грн./добу. Виконання даного договору підтверджується актом здачі-приймання автомобіля до договору оренди легкового автомобіля №1 та розпискою ОСОБА_9 про отримання коштів за використання автомобіля в розмірі 27500 грн.;

-Договір оренди легкового автомобіля №б/н від 28.06.2025, на підставі якого ОСОБА_1 на період з 28.06.2025 до 22.07.2025 орендував автомобіль марки Nissan Murano р.н.з. НОМЕР_3 , розмір орендної плати становив 600 грн./добу. Виконання даного договору підтверджується актом здачі-приймання автомобіля до договору оренди легкового автомобіля №1 від 28.06.2025 та розпискою власника про отримання коштів за використання автомобіля .в розмірі 27800 грн.

Як убачається з представленої суду медичної документації, ОСОБА_1 має ряд супутніх захворювань, які вказують на його незадовільний стан здоров`я.

Згідно з випискою з медичної картки стаціонарного хворого №3261 ОСОБА_1 в період часу з 22.05.2025 до 30.05.2025 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Національний науковий центр «Інститут кардіології».

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав суду покази про те, що він є братом позивача ОСОБА_1 . У вечері, коли трапилась ДТП, він гуляв по вулиці. Йому зателефонував брат, повідомив про аварію і просив прийти на місце події. Прийшовши, побачив, що ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у легкому шоці. Брат сказав, що вони зателефонували до ОСОБА_3 і запитали його чи він тверезий і чи зможе відвезти їх. Він погодився. ОСОБА_14 був за кермом і спричинив ДТП. Коли він підійшов до ОСОБА_15 , то побачив, що він п`яний. Від ОСОБА_12 запаху алкоголю не чув, брат також перебував в стані алкогольного сп`яніння. Приїхав батько ОСОБА_3 і просив, щоб не викликали поліцію, що кошти на ремонт автомобіля він привезе наступного дня. Обіцяні кошти не привіз, сказав, що не має, що мусить позичити. Через тиждень дізнались, що ОСОБА_16 найняв адвоката. Наскільки йому відомо, страхова компанія відмовила у проведенні виплати страхового відшкодування.

Свідок ОСОБА_4 надав суду покази про те, що він є чоловіком ОСОБА_2 . Під час ДТП був в автомобілі, сидів на задньому сидінні зліва. Коли вони шукаючи тверезого водія, зателефонували до ОСОБА_3 , він повідомив, що тверезий і погодився сісти за кермо. Він виглядав тверезим і запаху алкоголю від відповідача не чув. Керуючи автомобілем, натиснув на газ. Вони зробили йому зауваження, однак ОСОБА_3 знову натиснув на газ і сталось ДТП. Сказав, що після ДТП він хвилювався не за себе, а за дружину. Після удару ОСОБА_12 знепритомніла, вони з ОСОБА_17 витягли її з машини. Після ДТП він попросив друга, щоб приїхав і завіз дружину в лікарню, хоча батько відповідача просив цього не робити. Йому не відомо, чи його дружина ОСОБА_2 зверталась до страхової. Після ДТП ОСОБА_3 нікому не допомагав, він стояв біля машини і нічого не робив. Зазначив, що дана подія жодним чином не вплинула на їхнє сімейне життя.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8та9 частини другої статті 16 ЦК України).

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Однак, відповідачем ОСОБА_3 не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП.

Більше того ані відповідачем, шляхом викладення позиції у відзиві, ані його представником, не заперечено сам факт перебування ОСОБА_3 за кермом автомобіля в момент дорожньо-транспортної пригоди.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Таким чином, законодавцем встановлюється виключний перелік осіб, які є потерпілими, а саме: треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Даний висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.07.2018 у справі №608/940/14-ц.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки Jeep Cherokee застрахована.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України"Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.9.4 ст.9 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року (провадження №755/18006/15-ц), визначено, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при дорожньо-транспортній пригоді (далі ДТП) страхується цивільна відповідальність власника або інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Так, згідно із пунктом 2.2 статті 2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу може передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач правомірно керував транспортним засобом марки Jeep Cherokee, який застрахований на підставі вищевказаного Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Даний висновок суду кореспондується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.10.2018 у справі №161/8578/16-ц.

Враховуючи вищевикладену позицію Верховного Суду, суд вважає, що оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки Jeep Cherokee, який перебував у правомірному володінні ОСОБА_3 , була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом зазначеної норми закону обов`язок відшкодування шкоди у особи, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, виникає у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Ліміт відповідальності страховика визначається умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з власником (володільцем) транспортного засобу.

Як вбачається з вищевказаного страхового полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 320000 грн., за шкоду, заподіяну майну 160000 грн., розмір франшизи - 3200 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З таких підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги пред`явлено не до всіх належних відповідачів (не пред`явлено до страховика ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт»), а тому з метою захисту майнових прав позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову за виключення суми страхового відшкодування згідно полісу та розміру франшизи, що становить 372790 грн.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що вважає безпідставними та необґрунтованими покликання відповідача на невідповідність висновку вимогам чинного законодавства, адже такий містить усі необхідні реквізити, зокрема в ньому передбачено, що такий підготовлено для суду та є підпис судового експерта про його обізнаність про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Даний висновок суду кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі 3335/2566/18.

Крім цього, суд зазначає, що згідно матеріалів справи, експертне дослідження проводилось за участі слідчого та про проведення такого відповідача було повідомлено, а отже ОСОБА_3 міг взяти в ньому участь.

Щодо відшкодування витрат на оренду транспортних засобів.

Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частина 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 2 ст. 216 ЦК України).

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).

Недотримання нотаріальної форми посвідчення правочину щодо якого в законі зазначено обов`язкову умову його нотаріального посвідчення дає підстави для висновку про нікчемність правочину (ч.1 ст.209, 215, ч.1 ст.220 ЦК України).

Представлені позивачем договори оренди транспортних засобів не є нотаріально посвідченими.

Таким чином, оскільки при укладенні зазначених сторонами договорів оренди не дотримано вимоги закону про нотаріальне посвідчення цих договорів, ці правочини є нікчемними та не створюють для його сторін прав і обов`язків, а тому в задоволенні позову в частині відшкодування витрат на оренду транспортних засобів слід відмовити.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у поставові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/13595/15-ц, від 30 вересня 2019 року у справі № 759/5467/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №125/1216/20.

З приводу покликань відповідача на те, що ОСОБА_1 у даній ситуації є також відповідальною особою, суд вважає за необхідне застосувати правовий висновок Верховного Суду від 05.08.2020 у справі №456/881/17 про те, що передача з власної волі транспортного засобу його власником особі, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не є обставиною, яка покладає на такого власника тягар відповідальності за шкоду, яка настала внаслідок керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом враховуються вимоги пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, яким визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин.

Крім цього, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь - якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

У ст.23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Суд надає віри та приймає доводи потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_18 про заподіяння їм моральної шкоди, разом з тим вважає за необхідне зазначити наступне:

У ст.26-1 вищевказаного закону визначено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У своїй постанові від 27 липня 2021 року у справі № 431/1397/20 (провадження № 51-6363км20) Верховний Суд зазначив, що рішення суду про стягнення із засудженого моральної шкоди в повному розмірі без урахування відповідальності страховика, визначеної договором страхування та посвідченої відповідним полісом, суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд вважає обґрунтованими твердження відповідача про необхідність звернення позивачів до страховика з вимогою отримання відшкодування моральної шкоди, заподіяної їм внаслідок ДТП, яка згідно з полісом становить 16000 грн. на кожного потерпілого.

Щодо заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 суд вважає, що така виразилась у порушенні нормального життєвого уставу, спричиненою пошкодженням автомобіля, неможливістю користуватися належним йому майном, погіршенню стану здоров`я, емоційних переживань як безпосередньо під час так, і після ДТП, а також й відсутність добровільного відшкодування завданої йому шкоди.

З таких підстав, суд вважає, що оцінена ОСОБА_1 моральна шкода в сумі 200000 грн. є справедливою та підлягають до відшкодування за виключенням 16000 грн., які повинні повинні були б бути виплачені в межах страхового відшкодування.

З приводу моральної шкоди ОСОБА_2 , суд вважає, що позов в цій частині слід задоволити частково та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 84000 грн. (за виключенням 16000 грн., які потерпіла має право отримати від страхової), оскільки ОСОБА_2 не представлено суду достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження припинення нею трудової діяльності та змін життєвого уставу.

Водночас суд роз`яснює ОСОБА_2 її право на звернення до страхової компанії із заявою про отримання страхового відшкодування моральної шкоди на підставі вищевказаного Полісу.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі відмови у позові судовий збір не відшкодовується позивачу.

Згідно з квитанцією про сплату судового збору ОСОБА_1 за подання до суду даного позову сплачено судовий збір в розмірі 9335,90 грн.

Позивачкою ОСОБА_2 за подання даного позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2000 грн.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_2 задоволено частково, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивачки 840 грн. сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з рахунком фактурою №5 від 20.01.2025 вартість проведення експертного транспортного товарознавчого дослідження вищевказаного автомобіля становить 10000 грн.

Згідно з рахунком - фактурою №12 від 31.01.2025 вартість послуг судового експерта Вербова В.В. за виїзд Львів-Дрогобич-Львів та додатковий огляд КТЗ автомобіля становить 2000 грн.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , скористався правовою допомогою, витрати за яку згідно детальний опис розміру правничої (правової) допомоги становлять 41000 грн., яку фактично й сплачено. Дане стверджується Договором про надання правничої (правової) допомоги №24/05/2025 від 24.05.2025.

У відповідності до ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. . Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не приймає до уваги покликань відповідача з приводу надмірності витрати на правову допомогу, оскільки вважає такі пропорційними до складності категорії справи, кількості судових засідань та виконаної адвокатом роботи.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, як в частині позовних вимог як матеріального, так і немайнового характеру, суд вважає, що з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 38971,62 грн. з яких: 7560 грн. компенсації витрат за проведення експертизи, 25830 грн. витрат на правову допомогу та 5581,62 грн. компенсації сплаченого судового збору, що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 372790 (триста сімдесят дві тисячі сімсот дев`яносто) гривень майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 184000 (сто вісімдесят чотири тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 38971,62 (тридцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят одну гривню 62 коп.) судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 84000 (вісімдесят чотири тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 840 (вісімсот сорок) гривень судових витрат.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 28.11.2025.

Суддя Павлів З.С.