Справа № 450/3842/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2896/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, треті особи Пустомитівська міська рада Львівського району Львівської області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РННОКПП НОМЕР_1 ), який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , померлим.

Обгрунтовуючи вимоги заяви посилалася на те, що в ніч з 29 на 30 листопада 2023 року сталася пожежа у житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому проживав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із собакою. Працівниками поліції на місці події було зафіксовано повне знищення будинку внаслідок пожежі, дах і стіни якого впали, родичі та знайомі ОСОБА_3 самостійно розпочали розбір завалі, поряд місцезнаходження ліжка поблизу печі було знайдено обгорілі рештки, візуально подібні до людських кісток, а також собаче ікло. Зазначила, що з моменту пожежі минуло понад вісім місяців, проте жодної інформації щодо місцезнаходження ОСОБА_3 немає. За життя ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого усе своє майно на випадок смерті заповів ОСОБА_1 , однак, у зв`язку з відсутністю офіційно зареєстрованої смерті ОСОБА_3 , вона немає можливості оформити спадщину. З огляду на тривалу відсутність ОСОБА_3 після обставин, що свідчать про його можливу загибель у пожежі, та відсутність будь-яких відомостей про нього протягом тривалого часу, просить оголосити ОСОБА_3 померлим.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 липня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_3 з 1982 року проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 , факт його постійного та тривалого проживання підтвердили свідки, допитані судом. Суд першої інстанції не врахував те, що у висновку експерта немає ствердної відповіді про те, що знайдені на місці пожежі кістки не є людськими. Не врахував те, що в акті про пожежу вбачається, що під час огляду виявлено залишки кісток, а в протоколі огляду місця події зазначено, що виявлено останки, які попередньо ідентифікували, як людські. Апелянт вважає припущенням суду про можливе спричинення пожежі самим ОСОБА_3 та його зникнення, оскільки відсутні будь які дані досудового розслідування в межах кримінального провадження, які б підтверджували умисні дії ОСОБА_3 . Зазначає про те, що особа може бути оголошена померлою в судовому порядку у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи, коли немає доказів його смерті. Не погоджується апелянт з висновками суду про передчасне подання заяви про оголошення ОСОБА_3 померлим, оскільки частина 1 статті 46 ЦК України передбачає, що за обставин, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, фізична особа може бути оголошена померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви про оголошення ОСОБА_3 померлим, суд першої інстанції виходив з підстав недоведеності того, що при пожежі, яка сталася 01.12.2024 року у житловому будинку АДРЕСА_1 , загинув саме ОСОБА_3 , і окрім цього заява про оголошення ОСОБА_3 померлим подана до суду передчасно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Як вбачається з акту про пожежу від 02.12.2023 року та звіту про причину виникнення пожежі від 04.12.2023 року, пожежа виникла орієнтовно 01.12.2024 року ймовірно у житловому будинку, який розташований в с. Береги, Львівського р-ну, Львівської обл. У зв`язку із знищенням вогнем ймовірного житлового будинку внаслідок пожежі неможливо встановити розташування устаткування та інших речей домашнього вжитку. Під час огляду виявлено залишки кісток тварини, ймовірно собаки. Встановити ймовірну причину виникнення пожежі та її осередок не виявилось за можливе.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що 04.12.2023 року в ЄРДР внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України, та відкрито кримінальне провадження, підставою для внесення відомостей є те, що після пожежі за адресою АДРЕСА_1 , виявлено кісткові рештки невідомого походження.

З електронного рапорту від 03.12.2023 року вбачається, що у вказаний день о 15 год. 56 хв. за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Береги, на місці житлового будинку, який було знищено внаслідок пожежі, знайшли останки людини.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 03 грудня 2023 року, в с. Береги у згорілому будинку виявлено та вилучено елементи кісток невідомого походження.

Із висновку експерта № 169/2023-мк, складеного 21.12.2023 року судово-медичним експертом ОСОБА_4 , встановлено, що при проведенні судово-медичної експертизи у відділенні судово-медичної криміналістики фрагментів кісток наданих на експертизу було виявлено велику кількістю кісткових фрагментів черепа, хребта, ребер, трубчастих кісток. Беручи до уваги, що кістки значно фрагментовані, зі значними пошкодженнями внаслідок дії високої температури, обгорянням, достовірно встановити видову чи анатомічну приналежність не надається за можливим, проте найімовірніше, що дані кістки не відносяться до людського скелету.

З довідки № 1161, виданої 31.07.2024 року виконкомом Пустомитівської міської Ради, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживав без реєстрації з 1982 року за адресою АДРЕСА_1 ) до моменту виявленої пожежі 01.12.2023 року за вказаною адресою.

Своє звернення до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим, ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що під час пожежі житлового будинку, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Береги Львівського району Львівської області, загинув ОСОБА_3 , і оскільки він склав на неї заповіт, то у випадку оголошення його померлим, вона є спадкоємцем його майна.

Із заповіту серії НРН № 215108, посвідченого 08.10.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 1738, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на випадок своєї смерті заповів усе своє майно ОСОБА_1 .

Відповіддю заступника начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 639/33.20-108 від 17.05.2024 року підтверджується, що актовий запис про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній.

Відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовував тим, що з долучених до матеріалів цивільної справи доказів неможливо однозначно дійти висновку про імовірність смерті під час пожежі, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 , саме ОСОБА_3 .

При цьому суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта № 169/2023-мк, складений 21.12.2023 року судово-медичним експертом ОСОБА_4 , з якого вбачається, що кістки, знайдені на місці пожежі, значно фрагментовані, зі значними пошкодженнями внаслідок дії високої температури, обгорянням, достовірно встановити видову чи анатомічну приналежність не надається за можливим, проте найімовірніше, що дані кістки не відносяться до людського скелету.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив про те, що у справі відсутні будь-які докази, зокрема щодо решток, документів, ДНК, що дозволяли б опосередковано припустити присутність ОСОБА_3 на місці пожежі, а виявлені на згарищі рештки у відповідності до висновку експерта найімовірніше не належать до людського скелету, що остаточно виключає ідентифікацію особи як загиблої.

Матеріали справи не містять спростувань зазначеного висновку експерта, саме до повноважень якого, з врахуванням його спеціальності та знань, належить встановлення ідентифікації та приналежності кісток до людського скелету, не містять беззаперечних доказів віднесення до людського скелету знайдених на згарищі решток кісток.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта про те, що суд безпідставно взяв до уваги висновок експерта, оскільки такий не містить ствердної відповіді про те, що знайдені на згарищі кістки не відносяться до людського скелету.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції врахував те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів перебування (проживання) ОСОБА_3 під час пожежі в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції врахував матеріали кримінального провадження № 0000755 від 04.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 270 КК України, з яких вбачається, що органом слідства не зафіксовано жодного об`єктивного підтвердження, зокрема показання свідків, відеозаписів та інших матеріальних доказів, що ОСОБА_3 перебував у приміщенні будинку безпосередньо перед або під час пожежі.

Крім цього, судом першої інстанції із письмових показів свідків, а також заповіту серії НРН № 215108, посвідченого 08.10.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 1738, встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

А відтак, колегія суддів вважає обгрунованим висновок суду першої інстанції про те, що реєстрація місця проживання ОСОБА_3 у місті Львові свідчить про наявність у нього іншого місця проживання, що не виключає можливості його перебування за зареєстрованою адресою, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження відсутнсоті ОСОБА_3 за місцем його реєстрації у АДРЕСА_2 і що така перевірка проводилась.

Відмову в задоволенні заяви обгрунтовано і тим, що заява ґрунтується лише на припущенні про ймовірне перебування ОСОБА_3 під час пожежі у приміщенні, а тому враховуючи відсутність беззаперечних доказів фактичного перебування ОСОБА_3 у будинку, де виникла пожежа, колегія суддів не може не погодитися з висновком суду про те, що не виключено, що ОСОБА_3 залишив будинок до пожежі та міг повернутися і проживати за місцем реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов до вірного висновку про те, що заява про оголошення ОСОБА_3 померлим подана 13.08.2024 року, без дотримання строку, передбаченого ч. 1 ст. 46 ЦК України, який становить не менше трьох років з моменту зникнення особи безвісти, оскільки матеріалами справи підтверджується те, що пожежа у житловому будинку, де, за твердженням заявника, міг перебувати ОСОБА_3 , ймовірно виникла 01.12.2023 року.

Згідно зі статтею 46 ЦК України оголошення фізичної особи померлою можливе лише за наявності достатніх і достовірних доказів наявності обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть, коли немає доказів про факт його смерті, якщо він пропав безвісти за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від нещасного випадку.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що застосування строку, передбаченого ч. 1 ст. 46 ЦК України, у шість місяців з моменту зникнення особи безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, не є можливим, оскільки відсутні докази перебування ОСОБА_3 у будинку на момент пожежі, відсутній висновок експертизи решток, слідів особистих речей, біологічного матеріалу, які б дозволяли ідентифікувати його як загиблого чи припустити його загибель від нещасного випадку, а згідно з висновком судово медичного експерта №169/20213-мк від 15.12.2023 року кістки, надані на експертизу, найімовірніше не відносяться до людського скелету.

Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції, висновки суду першої інстанції достатньо мотивовані.

Встановивши, на згарищі знайдено лише рештки, які згідно висновку експерта найімовірніше не відносяться до людського скелету, за відсутності беззаперечних доказів перебування ОСОБА_3 житловому будинку АДРЕСА_1 на момент пожежі, з огляду на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви також і з тих підстав, що така подана передчасно, без дотримання строку, передбаченого статтею 46 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Пустомиівського районного суду Львівської області від 24 липня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 21.11.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк