Справа № 505/628/18
Провадження 2/505/103/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року Подільський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої судді Павловської Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Киларь Н.А.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Осокіна С.Ю.

представника Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса - Ковальчука Р.М,.

у відсутності представника ІНФОРМАЦІЯ_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса про поновлення перебування на квартирному обліку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління про поновлення перебування на квартирному обліку та просить винести рішення яким зобов`язати відповідачів внести його до загального списку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, які перебувають у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання) по Подільському гарнізону з 01 квітня 2002 року, внести до списку осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень із 27 жовтня 2011 року.

22.01.2019 року ухвалою судді Котовського міськрайонного суду Одеської області Павловською Г.В. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13.02.2019 року на 11 год. 00 хв.

11.02.2019 року відповідачем, начальником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Конюховим Д.В. до суду надано відзив на позовну заяву, який зареєстрований за вх.№ 2085, в якому просив у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління про поновлення перебування на квартирному обліку відмовити у повному обсязі.

18.02.2019 року відповідачем, ІНФОРМАЦІЯ_3 до суду надано відзив на позовну заяву, який зареєстрований за вх.№ 2571.

Ухвалою суду від 04.04.2019 року замінено первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 на належного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою суду від 24.01.2025 року замінено первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 на ІНФОРМАЦІЯ_5 , (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Замінено первісного відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління на Одеське квартирно-експлуатаційне управління, (код ЄДРПОУ 08038284, місце знаходження: 65058, м.Одеса, вул.Армійська 18).

Ухвалою суду від 13.02.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 10.03.2025 року витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_6 належним чином заверені та оригінали, для огляду в судовому засіданні книг протоколів засідань житлової комісії Котовського гарнізону Одеської області за 2011, 2012, 2013 роки, військова частина НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 07.08.2025 року долучено до матеріалів цивільної справи копію протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 №121 від 27.10.2011 року на 2 аркушах.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Осокін С.Ю. позовні вимоги підтримали на наполягали на їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 29.09.2011 року він був звільнений з військової служби у запас, за станом здоров`я. при звільненні в рапорті вказав залишити його в черзі на квартирному обліку. Через деякий час їх частину перевели у м.Ахтирка, згодом, коли він звернувся у військкомат, то з`ясував, що його на квартирному обліку немає, оскільки житлова справа була загублена

Представник КЕВ м.Одеса Ковальчук Р.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що житлова справа у них відсутня, також вважав, що провадження у справі підлягає закриттю, оскільки розгляд справи має проводитися в порядку адміністративного судочинства.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 знає, він проходив службу у в/ч НОМЕР_2 . В 2006 року він отримав службову квартиру, на той момент він знаходився в черзі на покращення житлових умов. Зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку. Документи були передані у військомат, а потім в комендатуру. В 2014 році військова частина була розформована, і, як йому відомо, зі слів командира ОСОБА_3 , правонаступником стала військова частина НОМЕР_3 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що позивача ОСОБА_1 він знає з 1996 року, ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку в/ч НОМЕР_2 , а як вибув із черги він не знає. Разом із позивачем вони приїхали в КЕВ м.Одеса, де їм повідомили, що на квартирному обліку вони не перебувають.

Заслухавши думку учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція), яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, ст. 10 Цивільного кодексу України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства ,є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Позивач звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса про поновлення перебування на квартирному обліку, про поновлення на квартирному обліку його як колишнього військовослужбовця.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації , що передбачено абз. 2 ч.2 ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону). Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства (абзац третій пункту 1 цієї статті).

З метою дотримання вимог чинного законодавства під час ведення обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, розподілу жилої площі, призначеної для постійного проживання, участі в розподілі службового жилого приміщення та контролю за використанням жилого приміщення в органах військового управління, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, гарнізонах створюються житлові комісії.

Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (абзац перший пункту 4 Розділу І Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 Розділу ІІ Інструкції, затвердженої Наказом № 380).

Відповідно до протоколу № 121 від 27.10.2011 засідання житлової комісії позивач, як військовослужбовець був поставлений на квартирний облік, але згідно листа начальника КЕВ м.Одеса №3139 від 04.10.2017 року ОСОБА_1 в узагальнених списках військовослужбовців Подільського гарнізону, які потребують поліпшення житлових не перебуває..

Отже, у спірних правовідносинах, як за Інструкцією, затвердженою Наказом № 737, так і за Інструкцією, затвердженою Наказом № 380, відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України у чинній редакції). За змістом пункту 15 частини першої статті 3КАС України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, військова служба теж була віднесена до служби публічної.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Отже, військова служба є різновидом служби публічної. Тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців (включно зі спорами з військовими частинами щодо реалізації гарантій забезпечення військовослужбовців житловими приміщеннями), належать до юрисдикції адміністративних судів. (Постанова Великої Палати ВС від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21, провадження № 14-32цс22; Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року у справі №463/2626/21, провадження №61-8409св22).

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24).

З огляду зазначеного оскільки спір у даній справі виник між сторонами зі спору щодо реалізації військовослужбовцями соціальних гарантій забезпечення їх і членів їхніх сімей житловими приміщеннями та такий спір є публічно-правовими, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства .

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд роз`яснює позивачу його право на звернення з відповідним позовом до Одеського окружного адміністративного суду.

Частиною 2 ст. 255 ЦПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою.

Суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутись з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого при зверненні до суду з означеним позовом.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 255, 256, 261, 263, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеса про поновлення перебування на квартирному обліку - закрити.

Роз`яснити позивачу, що у зв`язку із закриттям провадження у справі повторне звернення до того ж самого суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Роз`яснити позивачу його право на звернення з відповідним позовом до Одеського окружного адміністративного суду.

Роз`яснити позивачу право звернення з клопотанням про повернення судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеса, адреса: 65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18, .

Суддя Г.В.Павловська

Повний текст ухвал складено та підписано 24.10.2025 року.