18 листопада 2025 року
Справа № 642/6282/25
Провадження № 2/642/2144/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2025 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

за участю секретаря Антонян А.М.,

представника позивача адвоката Резник К. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів,

встановив:

13.10.2025 до Холодногірського районного суду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання матері до досягнення дитиною трьохрічного віку.

У обґрунтування позову посилається на те, що 09.12.2024 між ним та відповідачем був розірваний шлюб, від якого вони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частині заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.03.2024 до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 05.03.2024 до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На теперішній час у позивача змінився матеріальний стан, оскільки він є внутрішньо переміщеною особою та вимушений орендувати житло за адресою: АДРЕСА_1 , вартість щомісячної орендної плати за взаємною згодою сторін становить 9000,00 грн.

Крім того, 24.06.2025 ОСОБА_1 оформив споживчий кредит для придбання транспортного засобу у розмірі 581 944,00 грн., відповідно до графіку платежів станом на 24.06.2025 сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період складає за 2025 рік у середньому від 15 699, 80 грн. до 16 230, 33 грн. на місяць.

Позивач перебуває на військовій службі за контрактом в Об`єднаному центрі забезпечення заходів цивільно-військового співробітництва Збройних Сил України (м. Київ) з 28.09.2024 по теперішній час та у середньому заробляє від 30 295, 95 до 35 260, 15 грн.

Також у позивача погіршився стан здоров`я, а саме: під час проходження військової служби отримав травму: «Комбіновану правобічну пахвинну грижу», у зв`язку з чим 06.02.2025 йому проведено операційне втручання; у нього було діагностовано - Гіпертонічну хворобу І-ІІ ст.; 07.09.2025 року ОСОБА_1 був госпіталізований через гострий флегмонозний апендицит, у зв`язку з чим постійне погіршення стану здоров`я позивача потребує додаткових значних коштів.

З метою законного та справедливого розподілення витрат позивач вважає, що необхідно зменшити розмір аліментів на ОСОБА_3 , які присуджено до стягнення з нього на користь відповідачки з частки від усіх видів заробітку (доходу) на 1/6 частку від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та зменшити розмір аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця на 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 15.10.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено у судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін.

23.10.2025 на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Шумейко Я. В. на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_2 разом з дитиною також є внутрішньо переміщеними особами та проживають за адресою: АДРЕСА_2 ; квартира орендується ОСОБА_2 на підставі договору оренди житлового приміщення від 10.06.2024 з актом приймання-передачі, орендна плата за використання об`єкту та майна в ньому за один місяць становить 8 000,00 грн. Відповідачка на сьогоднішній день не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною.

Позивачем не надано акт приймання-передачі до договору оренди житлового приміщення від 09.04.2025, який є невід`ємною частиною такого договору і підтверджує факт передачі житла у користування від орендодавця до орендаря, а також докази фактичної сплати ним орендної плати за користування цим житловим приміщенням, що ставить під сумнів факт несення ним витрат в цій частині.

Крім того, 24.06.2025 позивач оформив споживчий кредит для придбання транспортного засобу в розмірі 581 944,00 грн. На підтвердження цього Позивачем надано довідку АТ «Ощадбанк» № 100.40/0187-25- 2624 від 19.09.2025, паспорт споживчого кредиту з графіком платежів, зі змісту якого вбачається, що договір споживчого кредитування укладено ОСОБА_1 добровільно, з повним усвідомленням усіх його положень, у зв`язку з чим позивач набув у власність транспортний засіб. Тобто, майновий стан позивача не зазнав погіршення, оскільки останній зобов`язався сплатити вартість транспортного засобу періодичними платежами, погоджуючись при цьому на сплату процентів за користування кредитом у сумі не менше 199 815,63 грн., що виключає обставину зміни матеріального стану в гірший бік, а доводи позивача у цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Також, позивач не долучив до позовної заяви жодного документу, який би підтверджував факт проведення ним виплат за вищевказаним кредитним договором, що ставить під сумнів доводи ОСОБА_1 про несення ним додаткових витрат у цій частині і, відповідно, погіршення у зв`язку з цим його майнового стану.

Згідно з ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Загальний розмір аліментів, які стягуються з позивача за судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 і рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 складає 41,67% (1/4 + 1/6), що повністю відповідає вимогам чинного законодавства щодо максимального розміру аліментів.

Позивач має офіційний дохід, що підтверджується ним самим, інших дітей він не має, ним не надано до суду належних, допустимих і достатніх доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального стану, тоді як відповідачка наразі не працює, продовжує здійснювати догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому відсутні підстави для зменшення розмірів аліментів.

У судове засідання представник позивача з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні доводам позовної заяви.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, повідомлення у додаток «Viber», а також шляхом розміщення оголошення про виклик до суду, 23.10.2025 представником надано відзив на позов, у якому просили відмовити у його задоволенні, та клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 14.09.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Самборі Самбірського району Львівської області Західного регіонального управління Міністерства юстиції (а. с. 9).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.12.2023 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 6-8).

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 06.03.2024 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.03.2024 до досягнення дитиною повноліття (а. с. 14).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2024 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 05.03.2024 до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 10-13).

Як вбачається з довідки про перебування (не перебування) на обліку, виданої Дніпровською районною у м. Києві Державної адміністрації управління соціальної та ветеранської політики від 18.06.2025 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, про що видана довідка про взяття на облік ВПО від 12.06.2025 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_3 (а. с. 15).

З договору оренди житлового приміщення від 09.04.2025 вбачається, що ОСОБА_1 орендує квартиру АДРЕСА_4 , житловою площею 42,4 кв. м., загальною площею 61,5 кв. м.

Згідно з п. 2.8.1 Договору оренди орендар зобов`язаний прийняти приміщення у орендодавця згідно з Актом прийому-передачі, який є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору оренди договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 08.04.2026; вартість щомісячної орендної плати приміщення визначена за взаємною згодою сторін і становить 9 000, 00 грн. (п. 3.2), орендар оплачує комунальні послуги (п. 3.5.Договору) (а. с. 17).

04.11.2025 представником позивача адвокатом Резник К. О. долучено до матеріалів справи копію акту прийому-передачі квартири від 09.04.2025 (а. с. 92-93).

24.06.2025 ОСОБА_1 оформив споживчий кредит для придбання транспортного засобу у розмірі 581 944,00 грн., що підтверджується довідкою АТ «ОщадБанк» від 19.09.2025 та Паспортом споживчого кредиту; відповідно до графіку платежів станом на 24.06.2025 чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період за 2025 рік складає від 11204,63 грн. до 16341,46 грн. на місяць (а. с. 16-20).

З копій квитанцій АТ «Ощадбанк» вбачається, що ОСОБА_1 здійснені платежі: 11.07.2025 у сумі 11600,00 грн.; 11.08.2025 у сумі 16400,00 грн.; 26.09.2025 у сумі 16300,00 грн.; 26.10.2025 у сумі 15900,00 грн.4 станом на 30.10.2025 заборгованість ОСОБА_1 за Договором споживчого кредиту від 24.06.2025 складає 543144,00 грн. згідно з довідкою АТ «Ощадбанк» від 30.10.2025 (а. с. 87-91).

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом в Об`єднаному центрі забезпечення заходів цивільно-військового співробітництва Збройних Сил України ( АДРЕСА_5 ) з 28.09.2024 по теперішній час, що підтверджується довідкою Центра від 06.06.2025 (а. с. 21).

Згідно з довідкою про доходи Об`єднаного центру забезпечення заходів цивільно-військового співробітництва Збройних Сил України від 12.06.2025 ОСОБА_1 за період з грудня 2024 по травень 2025 отримав заробітну плату у розмірі 220997,35 грн. (а. с. 22).

Під час проходження військової служби ОСОБА_1 отримав травму - Комбіновану правобічну пахвинну грижу, у зв`язку з чим 06.02.2025 йому було проведено операційне втручання, що підтверджується Довідкою ВЛК КНП «Клінічна лікарня № 15 Подільського району м. Києва» від 14.02.2025, Консультаційним висновком КНП «Клінічна лікарня № 15 Подільського району м. Києва» від 20.01.2025 (а. с. 23-25).

20.08.2025 у медичній картці ОСОБА_1 зроблено запис лікаря-терапевта Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» про встановлення діагнозу: Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., АТ 130/80 мм рт.ст. (а. с. 27).

07.09.2025 ОСОБА_1 був госпіталізований до КНП «КМКЛШМД» через гострий флегмонозний апендицит, виписаний 12.09.2025, рекомендовано: звільнення від виконання службових обов`язків на 2 тижні, обмеження фізичних навантажень на 4 тижні, що підтверджується випискою № 17053 із медичної картки стаціонарного хворого хірургічного відділення № 1 від 12.09.2025 (а. с. 28).

Як вбачається з довідки Мукачівського закладу дошкільної освіти № 18 Мукачівської міської ради Закарпатської області від 22.10.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує ЗДО № 18 з 09.06.2025 по день надання довідки 9а. с. 60).

Як вбачається з довідок про взяття на облік ВПО від 27.06.2024 ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеними особами з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору оренди житлового приміщення від 10.06.2024 з актом приймання-передачі, орендна плата становить 8000,00 грн. на місяць (п. 3.1 Договору) (а. с. 61-63).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частинами 1, 2 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

За змістом частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України зміна сімейного стану платника аліментів є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів незалежно від розміру отримуваного ним доходу.

Отже, за змістом ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Вказане кореспондується з положеннями правової позиції Верховного Суду України у справі за № 143цс13 від 05.02.2014 року, яка враховується судом, якою визначено, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а статтями 11, 12 вказаного Закону передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Якщо платник аліментів не має доходу взагалі, розмір аліментів обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості.

Отже, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відсутність позиції відповідача по суті позову не є підставою для задоволення позовних вимог, якщо вони не обґрунтовані та доказово не підтверджені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

При вирішенні позовних вимог суд приймає до уваги, що позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України не надано суду жодних доказів щодо зміни його сімейного стану, наявності у позивача на утриманні іншої (інших) неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, на утримання яких стягуються аліменти чи які перебувають у нього на утриманні; на підтвердження факту погіршення матеріального стану позивач посилається на отримання статусу ВПО та необхідність витрачати грошові кошти на оренду житла у розмірі 9000,00 грн., а також факт оформлення споживчого кредиту для придбання транспортного засобу у розмірі 581944,00 грн.

Оцінюючи надані докази на підтвердження факту погіршення матеріального стану позивача суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 як ВПО взятий на облік 12.06.2025 за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_3 , натомість договір оренди квартири АДРЕСА_4 , житловою площею 42,4 кв. м., загальною площею 61,5 кв. м., укладений 09.04.2025, а тому у суду виникають об`єктивні сумніви щодо необхідності та наявності підстав для оренди зазначеної квартири з урахування її загальної та житлової площі, жодні належні та допустимі докази на підтвердження зазначених обставин та сплати платежів за оренду квартири у матеріалах справи відсутні.

Також суд вважає, що оформлення споживчого кредиту на придбання транспортного засобу є добровільним, укладається з урахуванням особою свого матеріального стану за наявності можливості сплати періодичних платежів, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 1 042 253,00 грн., купівля автомобілю не є засобом першої необхідності з метою підтримання своєї життєдіяльності, оскільки це не предмет першої потреби, а скоріше є значною покупкою особливо в умовах воєнного стану; жодних доказів на підтвердження факту такої необхідності суду не надано.

Крім того, посилання позивача на зміну стану здоров`я внаслідок перенесених захворювань, а саме: комбінованої правобічної пахвинної грижі, 06.02.2025 проведено операційне втручання; гіпертонічної хвороби І-ІІ ст., АТ 130/80 мм рт.ст., а також гострого флегмонозного апендициту, внаслідок яких він проходив лікування та реабілітацію, суд вважає неспроможними, оскільки вони не є правовою підставою для зменшення розміру аліментів на малолітню дитину та не є правовою підставою для порушення гарантованих державою прав цієї дитини на гідний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

У свою чергу ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також є внутрішньо переміщеними особами з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору оренди житлового приміщення від 10.06.2024 з актом приймання-передачі, орендна плата становить 8000,00 грн. на місяць; відповідачка не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за малолітньої дитиною.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, а також їх достатність і взаємний зв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог про зменшення розміру аліментів на малолітню дитину ОСОБА_3 , а також на його матір ОСОБА_2 , що стягуються до досягнення дитиною трирічного віку, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає, оскільки такі вимоги позивача про зменшення розміру аліментів будуть значно звужувати законні права малолітньої дитини та відповідачки на належне утримання, які передбачені нормами СК України.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Представником відповідача заявлено вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача адвокатом Шумейко Я. В. заявлялась у відзиві на позов вимога про відшкодування понесених відповідачкою судових витрат, які складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідачки суду за наявності електронного підпису за стосунку «Дія» надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 16.10.2025, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Шумейко Я. В., додаткова угода до договору про надання правничої (правової) допомоги від 16.10.2025, у якій зазначено фіксований розмір витрат у сумі 5000,00 грн. (п. 3.1 угоди) із зазначенням «за представництво інтересів у суді першої інстанції», акт наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги від 16.10.2025, а також копія платіжної квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 16.10.2025 про сплату послуг адвоката у сумі 5000,00 грн. (а. с. 74-79).

Суд наголошує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, № 37246/04).

У постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв також слід навести висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У іншій своїй постанові у справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові від 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання відповідачкою ОСОБА_2 послуг адвоката Шумейко Я. В. з надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи адвокатом Шумейко Я. В. були здійснені такі роботи та послуги: складання відзиву на позовну заяву (9 аркушів); складання заяви про вступ у справу як представника, клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника, клопотання про доручення доказів з наданням їх копій, заперечення на клопотання про доручення доказів.

Разом з тим, при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню, суд виходить з того, що справа про зменшення розміру аліментів для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів та залучення багатьох учасників, справа розглянута у порядку спрощеного провадження, заявлена та сплачена сума витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн. не є значною, а тому приходить до висновку про співмірність вказаної суми обсягу наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вважає за можливе стягнути зазначену суму витрат з позивача на користь відповідача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд відносить судові витрати зі сплати судового збору по справі на рахунок позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 76-80, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та утримання матері до досягнення дитиною трьохрічного віку відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 18.11.2025.

Суддя - А. М. Гримайло