Справа № 187/242/24
№ провадження 2/196/27/2025
04 листопада 2025 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,
учасники справи та представники учасників справи:
представник позивача - адвокат Богемська Світлана Олександрівна,
Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області,
Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, представник відповідача - Штирхунова Альона Дмитрівна,
Державна казначейська служба України, представник відповідача - Тараненко Марина Сергіївна,
Слобожанська окружна прокуратура,
Дніпропетровська обласна прокуратура, представник відповідача - Путненко Наталія Костянтинівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду с-ща Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Слобожанської окружної прокуратури, Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-
У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Слобожанської окружної прокуратури, Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
19.05.2021 р. він звернувся із заявою до ВП №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області про те, що 18.01.2021 р. по вул.Шкільній в селі Мала Петриківка сталась ДТП за участю автомобіля Ford Transit під його керуванням та іншого автомобіля Deo Lanos під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті чого він отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Він змушений був просити визнати його потерпілим.
27.09.2021 р. старшим слідчим СВ ВП №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області Бондарь О.С. була винесена постанова про відмову у визнанні його потерпілим по ст.286 ч.1 КК України з посиланням на те, що в матеріалах іншого провадження наявні документи, які вказують на те, що саме дії ОСОБА_1 призвели до настання ДТП 18.01.2021 року. Однак, у матеріалах цього провадження, на яке посилається слідчий, відсутній Акт медичного обстеження на наявність наркотичних засобів в аналізах ОСОБА_2 при ДТП.
Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду за його зверненням було ухвалено надати тимчасовий доступ до медичних документів на наявність в аналізах водія ОСОБА_2 канабіноїдів.
У межах іншого кримінального провадження за ознаками ст.286 ч.2 КК України була призначена та проведена судово-медична експертиза відносно нього, яка встановила у нього травму правої кістки руки саме під час ДТП 18.01.2021 р. Судово-медичний експерт чітко зазначив дату отримання зламаних пальців кістки у нього - під час ДТП 18.01.2021 р. і середню ступінь тяжкості.
Вказує, що безліч його клопотань по кримінальному провадженню слідчим та процесуальними керівниками залишились поза увагою, його права порушувались.
Він докладав багато фізичних зусиль, які вплинули на його емоційний стан та погіршення стану здоров`я, щоб відновити свої права в суді по проведенню досудового слідства за 3 роки, в тому числі і скасування незаконної постанови про закриття кримінального провадження від 18.10.2022 р.
Через неправомірні дії слідчих та процесуальних керівників він витратив багато коштів в розмірі 400 000,00 грн., які складаються з витрат на пальне та послуги адвоката. Витрати на пальне складають з 18.01.2021 по 10.02.2024 три роки (36 місяців всього). У місяць на пальне витрачалось 11 000,00 грн., що в сукупності складає за три роки 400 000,00 грн.
Посилаючись на приписи ст.ст. 23, 1167, 1176 та ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" вважає, що має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
За його розрахунком: 78 000,00 грн. + 80 000,00 грн. + 85 200,00 грн. = 243 200,00 грн. - це мінімальний розмір моральної шкоди в період з 2021 по 2024 рік, але з урахуванням того, що він є інвалідом 2 непрацюючої групи, потребує постійних медичних процедур, які полягають у щоденному перемотуванні нижніх кінцівок із-за захворювання, то він моральну шкоду оцінює в 1000 000,00 грн. Він знаходиться у постійному стресі із-за дій правоохоронних органів, тому його стан здоров`я погіршився.
Посилається на те, що три роки порушувалися його права, як потерпілого по кримінальному провадженню за ст.286 ч.1, ст.384 ч.1 КК України, чим йому завдана значна моральна та матеріальна шкода. Розслідування цього кримінального провадження слідчими та прокурорами фактично не проводилося, а умисно затягувалося. Були грубо порушені його права як потерпілого. Через недотримання розумних строків та порушення прав, він був вимушений звертатися зі скаргами до вищих прокурорів та до судів.
При цьому під час досудового розслідування кримінальне провадження залишається нерозкритим і жодній особі не повідомлено про підозру.
У зв`язку з неефективністю і невиправданою тривалістю кримінального провадження, що потягло його закриття, відсутністю будь-яких результатів у досудовому розслідуванні, необхідністю тривалий час звертатися до правоохоронних органів із клопотаннями, заявами, скаргами, через формальне реагування на його законні звернення, погіршився його емоційний стан, з`явилася надмірна дратівливість, погіршився сон, що негативно впливає на його життя, як особи з другою групою інвалідності.
Тривале розслідування кримінального провадження, невиконання вимог кримінального процесуального закону негативно впливають на його моральний стан, завдаючи моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 1 000 000,00 грн.
Відповідачем у даній справі є держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.
Враховуючи вище викладене, позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 400 000,00 грн.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Слобожанської окружної прокуратури, Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с. 70).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року замінено відповідача - Відділення поліції №10 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області на правонаступника - Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (т.5 а.с.131-132).
Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (т.5 а.с. 172).
Від представника відповідача - Державної казначейської служби України на адресу суду через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на те, що покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Казначейство не є особою, протиправна діяльність якої могла спричинити негативні наслідки у вигляді шкоди для позивача. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.
Відповідно до положень ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» необхідною ознакою настання права відшкодування моральної шкоди є саме встановлення факту незаконності дій правоохоронних органів при здійсненні ними повноважень.
Жодним документом незаконність діяльності щодо позивача не встановлюється. Наданими ухвалами у справі діяльність правоохоронних органів не визнана саме незаконною, зокрема, постанова про відмову у визнанні потерпілим скасована із ознак передчасності, а не незаконності і прямого порушення норм чинного законодавства. Постанова про закриття кримінального провадження також скасована судом і матеріали справи у вказаному кримінальному провадженні направленні для подальшої організації досудового розслідування.
За загальним правилом відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність саме відповідачів є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1166, 1167, 1168, 1173, 1174 ЦК України.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Незгода позивача з діяльністю посадових осіб по справі не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Порушення прав підлягає доказуванню у встановленому законом порядку.
Згідно ухвали Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 у справі № 187/973/21 постанова слідчого ДРУП ГУНП № 10 від 18.10.2022 про закриття кримінального провадження скасована, матеріали кримінального провадження передані до СВ ВП № 10 ДРУП ГУНП для подальшої організації досудового розслідування.
Твердження, що звернення позивача зі скаргами про скасування постанов про відмову у визнанні потерпілим та закриття кримінального провадження, неефективність та тривалість досудового розслідування призвели до завдання позивачу моральної шкоди, ґрунтується на припущеннях, оскільки позивач не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 80 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Щодо стягнення матеріальної шкоди в розмірі 400 000 грн., до якої позивачем віднесено витрати на пальне, то дані витрати також не можуть бути відшкодовані, оскільки не представляється можливим встановити, що вони понесені саме у зв`язку із притягненням до відповідальності, є невідворотними і зумовлені внаслідок кримінального провадження, вимога безпідставна. Більше того, жодних розрахункових, касових, витратних та інших документів на підтвердження цих витрат до матеріалів справи не долучено.
Просить відмовити у задоволенні позову (т.1 а.с. 117-129).
Окрім цього, відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.
Положення цієї статті передбачають можливість компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, за рахунок Державного бюджету України виключно у випадках та порядку, передбачених законом. Водночас, на даний час у національному законодавстві відсутній відповідний нормативно-правовий акт, який визначає такий порядок відшкодування шкоди.
Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Реалізація такого механізму, як оскарження дій (бездіяльності) службових осіб не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.
Верховний Суд зазначив, що для відшкодування шкоди відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдана та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України.
Реалізація такого механізму оскарження бездіяльності слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи.
Позивач стверджує, що за час проведення досудового розслідування ним було витрачено 400 000 грн, що складаються з витрат на пальне. Однак, позивач не надає жодних доказів на підтвердження даного факту.
Просить відмовити у задоволенні позову повністю (т.1 а.с. 169-177).
18.01.2021 близько 08:00 год. по вул. Шкільній в с. Мала Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області (автодорога С- 044204), у напрямку з смт. Петриківка в сторону с. Хутірське Петриківського району Дніпропетровської області, рухався автомобіль «Форд Транзит», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який поблизу містка через р. Чаплинка, не впорався з керуванням та виїхав на зустрічну смугу для руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Део Ланос», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого пасажир автомобіля «Део Ланос» ОСОБА_3 , отримала тілесні ушкодження, з якими госпіталізована до обласної клінічної лікарні ім. Мечникова.
За даним фактом 18.01.2021 слідчими Петриківського ВП Новомосковського РУП ГУНП в Дніпропетровській області внесені відомості до ЄРДР з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 286 КК України. 09.02.2021 у зазначеному кримінальному провадженні заступником прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури визначено підслідність за СУ ГУНП в Дніпропетровській області та досудове розслідування доручено старшому слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області Башловці О. В.
До матеріалів кримінального провадження долучено висновок № 24/1 від 18.01.2021 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого у ОСОБА_1 ознак сп`яніння не виявлено.
До матеріалів кримінального провадження долучено висновок № 23/1 від 18.01.2021 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого у ОСОБА_2 ознак сп`яніння не виявлено.
04.03.2021 у зазначеному кримінальному провадженні в порядку cт.55 КПК України визнано та допитано в якості потерпілої ОСОБА_3 .
Також 04.03.2021 у кримінальному провадженні допитано в якості свідка ОСОБА_2 , ОСОБА_1
10.03.2021 з потерпілою ОСОБА_3 , свідком ОСОБА_2 та свідком ОСОБА_1 , проведено слідчі експерименти, за результатами яких отримано відповідні вихідні данні.
12.03.2021 у зазначеному кримінальному провадженні призначено судово-автотехнічну експертизу, відповідно до висновку якої в діях водія ОСОБА_1 , вбачаються невідповідності п. 12.1 ПДР України, що перебувають у причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП.
01.04.2021 ОСОБА_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
15.04.2021 з підозрюваним ОСОБА_1 проведено повторний слідчий експеримент, за результатами якого призначено судово-автотехнічну експертизу. Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи в діях водія ОСОБА_1 , вбачаються невідповідності п.12.1 ПДР України, що перебувають у причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП.
27.04.2021 ОСОБА_1 вручено обвинувальний акт та останній направлено для розгляду по суті до суду, де на теперішній час проводиться розгляд зазначеного кримінального провадження.
26.04.2021 до Кам`янського районного управління поліції звернувся із заявою про кримінальне правопорушення ОСОБА_1 , в якій зазначав про те, що 18.01.2021 по АДРЕСА_1 (автодорога С- 044204), сталась ДТП за участю автомобіля «Форд транзит», номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням та автомобіля марки «Део ланос», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , в результаті якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.
18.10.2022 старшим слідчим СВ ВП № 10 ДРУП було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
13.02.2024 вказане рішення на підставі ухвали слідчого судді Петриківського районного суду від 06.02.2024 було скасоване, матеріали повернуто до СВ ВП №10 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровської області та на даний час триває досудове розслідування.
04.03.2024 процесуальним керівником у кримінальному провадженні надано вказівки, виконання яких триває.
Доводи позивача зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчим у кримінальному провадженні, натомість у матеріалах даної справи відсутні докази на порушення його особистих немайнових чи процесуальних прав, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, тобто заподіяння йому внаслідок неправомірних дій ГУНП моральної шкоди.
Незгода ОСОБА_1 з бездіяльністю органів досудового розслідування, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, безспірно не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.
Працівниками ГУНП в Дніпропетровській області не заподіяно будь-якої шкоди позивачу, що в свою чергу виключає наявність правових підстав для цивільно-правової відповідальності ГУНП щодо заподіяння позивачу моральної шкоди, у зв`язку з неправомірними діями. Матеріали справи не містять жодного належного доказу, який би вказував на бездіяльність відповідачів, не доведено обставини, на які позивач посилається, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, а тому заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню.
Щодо стягнення матеріальної шкоди у розмірі 400 000, 00 гривень, то позивач у позові вказує, що з 18.01.2021 по 10.02.2024 він витратив на пальне, яке в сукупності складає 400 000 гривень. Однак, будь-яких документів, чеків, квитанцій, які б підтверджували понесені позивачем витрат на пальне останнім до суду не надано.
В даному випадку слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною виникнення збитків у особи та є безумовним наслідком такої протиправної поведінки.
Просить відмовити у задоволенні позову (т.1 а.с. 208-219).
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з вищевикладених підстав, також пояснив, що тривалістю здійснення досудового розслідування йому завдана шкода поїздками до органів досудового розслідування, судів. Внаслідок ДТП йому завдані тілесні ушкодження у виді перелому кістки правої кисті зі зміщенням. Встановлення інвалідності не пов`язане з ДТП, а є професійним захворюванням. Близько півтора роки він не приймав участі в слідчих діях, його не викликали. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області - Штирхунова А.Д. у судовому засіданні /в режимі відеоконференції/ позов не визнала з підстав, викладених у відзиві, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури - Путненко Н.К. у судовому засіданні /в режимі відеоконференції/ позов не визнала з підстав, викладених у відзиві, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представник відповідача Державної казначейської служби України - Тараненко М.С. у судовому засіданні /в режимі відеоконференції/ позов не визнала з підстав, викладених у відзиві, просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У подальшому подала заяву про продовження розгляду справи у її відсутність, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Представник відповідача - Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник відповідача Слобожанської окружної прокуратури у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках /ч.1 ст.13 ЦПК України/ і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень /ч.3 ст.12 ЦПК України/.
Згідно ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
01 квітня 2021 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (т.1 а.с. 12-14).
26.04.2021 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Кам`янського районного управління поліції із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, в якій просив вжити заходів щодо ОСОБА_2 , який 18.01.2021 р. в с. Мала Петриківка на мосту через р.Чаплинка здійснив наїзд на автомобіль під його керуванням «Форд транзит», в результаті чого йому були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджується протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію (т.4 а.с. 129).
28 липня 2021 року слідчим СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в
Дніпропетровській області для подальшої організації досудового розслідування (т.4 а.с. 152).
27 вересня 2021 року старшим слідчим СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в
Ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2021 року постанову старшого слідчого СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в
Постановою старшого слідчого СВ ВП № 10 Дніпровського РУП ГУНП в
Також, 02.12.2021 р. до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 були внесені відомості з правовою кваліфікацією ч. 1 ст.384 КК України, за фактом надання неправдивих відомостей під час досудового розслідування кримінального провадження за фактом ДТП, що мала місце 18.01.2021 (т.4 а.с. 122-123).
07 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області у задоволенні скарги адвоката Богемської С.О. в інтересах потерпілого ОСОБА_1 на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій відмовлено (т.3 а.с. 137-139).
04 січня 2022 року ухвалою слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області у задоволенні скарги адвоката Богемської С.О. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора Слобожанської окружної прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР відмовлено (т.3 а.с. 134).
Даною постановою не встановлено неналежного виконання слідчим своїх обов`язків.
Вирішуючи позовні вимоги, суд доходить такого.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.
На підставі вказаних норм відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження; рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.
За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.
При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність хоча б однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Оскарження позивачем дій та бездіяльності слідчих та прокуратури під час досудового розслідування в межах кримінального провадження є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та визнання незаконною бездіяльність органів досудового слідства в судовому порядку, та не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Даною постановою не встановлено неналежного виконання слідчим своїх обов`язків.
Зі змісту вказаних ухвал слідчих судів не вбачається встановлення вчинення саме відповідачами неправомірних дій чи бездіяльності щодо позивача. Постанова про відмову у визнанні потерпілим скасована з підстав передчасності її винесення, постанова про закриття кримінального провадження була скасована судом з підстав того, що вона винесена без дослідження усіх обставин і без проведення у повному обсязі всіх необхідних слідчих дій, т.б. скасована з процесуальних підстав.
Також суд зазначає про відсутність судових рішень, у яких встановлено порушення органом досудового розслідування розумних строків у кримінальному провадженню.
Суд зазначає, що оскарження позивачем процесуальних рішень посадових осіб органу досудового розслідування є реалізацією його права на судовий контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, що не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
Сам по собі факт скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим та постанови про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора і такий факт не свідчить про заподіяння майнової та моральної шкоди позивачу, а також про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою.
При цьому суд звертає увагу, що ухвалами слідчих суддів права та інтереси позивача були поновлені, досудове розслідування у справі триває.
Позивач не довів не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої моральної та матеріальної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.
У цій справі судом не встановлено надмірну тривалість досудового розслідування та незаконність дій відповідачів, внаслідок яких могла бути завдана шкода позивачу та негативні наслідки для позивача.
Суд вважає не доведеним факт заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань внаслідок неправомірних дій відповідачів.
Посилання позивача у позові на інвалідність є безпідставним, оскільки набуття інвалідності позивача, згідно змісту позову та матеріалів справи, не є похідним явищем від спірних правовідносин, також інвалідність позивача не пов`язана із отриманням тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, а заходи з отримання медичних процедур здійснюються не внаслідок настання шкоди, а з метою лікування вже наявних розладів, які не є результатом ДТП.
Надані позивачем медичні довідки із зазначенням діагнозів є лише доказом наявності захворювання позивача та звернення за медичною допомогою, однак необхідність таких звернень, що виникла внаслідок даної ДТП та протиправної діяльності відповідачів щодо позивача жодним чином не підтверджена.
Також щодо позовних про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 400 000 грн., яка згідно тексту позовної заяви складається з витрат на пальне та послуг адвоката, то суд зазначає таке.
Так, витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.
У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц (провадження № 14-400цс18), пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19)).
Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.
Також, позивач, заявляючи вимогу про стягнення витрат на пальне, не надав суду жодного належного доказу на підтвердження понесення ним таких витрат та які понесені саме у зв`язку з участю його у кримінальному провадженню.
Позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведений факт спричинення йому шкоди внаслідок вказаних вище дій та рішень посадових осіб органів досудового розслідування.
Таким чином, позивач не довів достатніми та допустимими доказами факту заподіяння йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між вказаними вище діями та рішеннями посадових осіб органів досудового розслідування та настанням шкоди.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн., матеріальної шкоди в розмірі 400 000 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог до відповідачів - Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області та Слобожанської окружної прокуратури, то зазначені відповідачі по справі не являються юридичними особами та відповідно не являються належними відповідачами у справі згідно поданої позовної заяви з урахуванням підстав та предмета позову.
Судом встановлено, що відділення поліції №3 входить до складу Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області, яке не є юридичною особою публічного права ( т.5 а.с. 67, 69), Слобожанська окружна прокуратура також не зареєстрована як юридична особа (т.2 а.с. 155).
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч.6 ст. 141 ЦПК України).
Позивач, як інвалід 2 групи, звільнений від сплати судового збору, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, а отже, суд не вбачає підстав для вирішення питання про судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, Слобожанської окружної прокуратури, Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Відділення поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №2 ГУНП в Дніпропетровській області, адреса місцезнаходження: с-ще Петриківка, вул.Петра Калнишевського, буд. 16-А Дніпропетровської області.

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, адреса місцезнаходження: м.Дніпро, вул.Троїцька, буд.20-а, .

Відповідач: Державна казначейська служба України, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Бастіонна, 6, .

Відповідач: Слобожанська окружна прокуратура, адреса місцезнаходження: смт.Слобожанське, вул. Теплична, буд. 7 Дніпропетровської області.

Відповідач: Дніпропетровська обласна прокуратура, адреса місцезнаходження: м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 38, .

Повне рішення складено 14 листопада 2025 року.

Суддя Л.П. Бабічева