Справа № 454/444/25 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М. Я.
Провадження № 22-ц/811/1462/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ДСГП «Ліси України» - Митровки Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі ДСГП «Ліси України») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог покликався на те, що наказом філії «Рава-Руське лісове господарство» ДП «Ліси України» № 415-К від 31.12.2024 його звільнено з роботи у зв`язку з припиненням філії «Рава-Руське лісове господарство», шляхом її закриття відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З даним наказом він ознайомлений 03.01.2025 та цього ж дня вчинено запис про звільнення в трудовій книжці. Вказує, що така підстава звільнення як припинення філії, шляхом її закриття не передбачена законодавством, тому є незаконною. Також зазначає, що листом про майбутнє вивільнення його було повідомлено про припинення філії, шляхом її закриття, попереджено його про наступне його звільнення з посади головного лісничого та припинення трудових відносин, а також зазначено, що про наявність вакантних посад його буде додатково повідомлено. Проте, лист про наявність вакантних посад він отримав лише 03.01.2025 одночасно з ознайомленням з наказом про звільнення. При цьому в листі не зазначено всіх наявних посад ДП «Ліси України», зокрема в філії «Карпатський лісовий офіс» (який був створений на базі ліквідованої філії «Рава-Руське лісове господарство»), включаючи всі його відокремлені підрозділи.

З огляду на вказане позивач просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ філії «Рава-Руське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» № 415-К від 31.12.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 , у порядку припинення філії «Рава-Руське лісове господарство» шляхом її закриття»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного лісничого філії Рава-Руське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 04.01.2025;

- стягнути суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24.04.2025 позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ директора філії «Рава-Руське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» №415-К від 31.12.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 , у порядку припинення філії «Рава-Руське лісове господарство» шляхом її закриття».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного лісничого філії Рава-Руське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» з 04.01.2025.

Стягнуто з ДСГП «Ліси України» в дохід держави 3028,00 грн судового збору.

Додатковим рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01.05.2025 стягнуто з ДСГП «Ліси України» на користь ОСОБА_1 140 353,77 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць в розмірі 33 755,96 грн звернуто до негайного виконання.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржило ДСГП «Ліси України».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що для проведення скорочення чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець зобов`язаний: затвердити новий штатний розпис, до якого не заносяться посади, які скорочено; попередити працівників, посади яких скорочуються, персонально про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (ст. 49-2 КЗпП України); одночасно з попередженням про звільнення за скороченням штату запропонувати працівникові роботу. За відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно (ст. 49-2 КЗпП України); повідомити державну службу зайнятості про наступне вивільнення працівників із зазначенням їх професій, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці (ст. 49-2 КЗпП України); отримати згоду профспілкового комітету на звільнення працівника. (ст. 43 КЗпП України, за виключенням в умовах воєнного стану); після закінчення двомісячного попереджувального строку видати наказ про звільнення; в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, копію наказу про звільнення з роботи і провести з ним розрахунок у встановлені законом строки (ст.47 КЗпП України); на вимогу працівника видати довідку про його роботу на підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати (ст.49 КЗпП України), в день звільнення виплатити працівникові всі суми, що належать йому від підприємства (заробітну плату, вихідну допомогу в розмірі не менше середнього місячного заробітку (ст. 44 КЗпП України), компенсацію за невикористану відпустку (ст. 83 КЗпП України). Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згаданий перелік дій, які повинні бути дотримані роботодавцем при проведенні процедури скорочення філією дотримано та виконано в повному обсязі. Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці (ст. 49-2 КЗпП України). На виконання згаданих вимог статті 49-2 КЗпП України позивача було належним чином попереджено за два місяці про наступне вивільнення. Водночас позивачу були запропоновані вакантні посади в апараті ДП «Ліси України». Судом першої інстанції безпідставно було відхилено вищевказане.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ДСГП «Ліси України» - Митровка Я.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 18.10.2024 Генеральним директором ДП «Ліси України» винесено наказ №1841 «Про припинення філії «Рава-Руське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» шляхом її закриття. Термін припинення визначено до 31.01.2025 з передачею документів, майна та активів до філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України».

23.10.2024 директором філії «Рава-Руське лісове господарство» винесено наказ № 671/21.23-ВЛ про припинення даної філії.

Наказом №1/39 від 10.10.2024 введено в дію з 01.10.2024 структурний і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» в кількості 8 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 406 000,00 грн.

Наказом № 3/39.4 від 29.10.2024 введено в дію з 29.10.2024 структурний і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» в кількості 14 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати та посадовими окладами 629 000,00 грн.

Наказом №13/39.4 від 09.12.2024 введено в дію з 25.11.2024 структурний і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» в кількості 17 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати 746 500,00 грн.

Наказом директора філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» №334-К від 28.12.2024 затверджено та введено в дію з 01.01.2025 штатний розпис в кількості 2 штатні одиниці з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 23 200,00 грн.

Наказом директора філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» №1/39.4 від 02.01.2025 введено в дію з 01.01.2025 структурний і штатний розпис філії «Карпатський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України» в кількості 5208,25 штатних одиниць з місячним фондом заробітної плати за посадовими окладами 110 257 385,00 грн.

Листом від 23.10.2024 ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення його з посади головного лісничого та припинення трудових відносин у зв`язку з припиненням філії «Рава-Руське лісове господарствоДСГП «Ліси України». Роз`яснено, що про наявність вакантних посад його буде попереджено додатково. Даний лист позивачем отримано 23.10.2024

Наказом № 415-К від 31.12.2024 (який винесено на підставі наказу №184 від 18.10.2024, наказу № 671/21.23-ВЛ від 23.10.2024, наказу №334-К від 28.12.2024, листа № 648/21.23-ВЛ від 23.10.2023) ОСОБА_1 звільнено з посади головного лісничого філії «Рава-Руське лісове господарство» першого дня після закінчення тимчасової непрацездатності у зв`язку з припиненням філії «Рава-Руське лісове господарство», шляхом її закриття відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлений і отримав копію 03.01.2025, про що свідчить його особистий підпис та дата.

З супровідного листа і листа №10333/4.3.1-ВЛ від 26.12.2024 встановлено, що станом на 26.12.2024 в апараті ДП «Ліси України» вакантні посади: головний мисливознавець, технік з праці, три посади прибиральника службових приміщень, менеджер з розрахунково-касових операцій, сестра медична.

З даним переліком ОСОБА_1 ознайомлений 03.01.2025, про що свідчить його особистий підпис.

Згідно витягу з трудової книжки, 03.01.2025 внесено запис про звільнення ОСОБА_1 з посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з припиненням діяльності філії.

Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників (частини перша-третя стаття 49-2 КЗпП України, тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У постанові Верховного Суду України від 09.08.2017 у справі № 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 577/3997/15-ц (провадження № 6-1723цс17) вказано, що «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату працівників є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем не дотримано процедури звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП Україниу зв`язку з ліквідацією філії, а відтак про незаконність такого звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент вручення попередження про наступне звільнення не було запропоновано жодної вакантної посади на підприємстві.

Із листа №10333/4.3.1-ВЛ від 26.12.2024 встановлено, що станом на 26.12.2024 в апараті ДП «Ліси України» вакантні посади: головний мисливознавець, технік з праці, три посади прибиральника службових приміщень, менеджер з розрахунково-касових операцій, сестра медична.

При цьому, як встановлено під час апеляційного розгляду, на підприємстві з часу вручення попередження до моменту звільнення позивача з роботи, були наявні вакантні посади, зокрема, в апараті ДП «Ліси України» 12 вакантних посад (у той час як у листі відповідача від 26.12.2024 зазначено лише про 7 вакантних посад).

Крім цього, повідомлення про перелік вакантних посад в апараті ДП «Ліси України» вручено позивачу лише в день його звільнення 03.01.2025, а не в день повідомлення про наступне вивільнення за два місяці до такого звільнення. Доказів вчасного ознайомлення ОСОБА_1 з переліком вакантних посад та його відмови від посади, суду не надано, а тому доводи апеляційної скарги про те, що підприємством дотримано вимоги трудового законодавства, є безпідставними.

В суді апеляційної інстанції представник відповідач підтвердив, що позивачу протягом всього періоду від його попередження до звільнення не пропонувалися усі наявні вакантні посади, виходячи з того, що проводилась ліквідації усіх філій, з повним звільнення працівників (окрім тих, які були визначені уповноваженими особами на ліквідацію). Однак, такі міркування відповідача не ґрунтуються на положеннях трудового законодавства, зокрема, положеннях статті 49-2 КЗпП України.

За таких обставин районний суд зробив правильний висновок про порушення відповідачем процедури звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та трудових прав позивача, що є підставою для визнання незаконним наказу про його звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з правильністю якого погоджується колегія суддів, враховуючи, що такий відповідачем не спростований, проведений на підставі довідки про середньоденну заробітну плату позивача, наданої самим відповідачем.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 28.11.2025

Головуючий

Судді