КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/2755/24 Головуючий у І інстанції Волошин В.О.
Провадження №22-з/824/1382/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткова)

18 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ: судді-доповідача Таргоній Д.О., суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Ганни Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до АТ «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 155-кз «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », виданий 20 грудня 2023р. відокремленим підрозділом «Запорізька атомна електрична станція» ДП «НАЕК «Енергоатом»;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника аналітично-правового відділу юридичного управління філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» з 21 грудня 2023р.

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, який станом на 19 січня 2024р. становить 56375,44 грн., з врахуванням збільшення розміру станом на день прийняття рішення;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2025 року позов задоволено частково.Визнано незаконним наказ № 155-кз «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », виданий 20 грудня 2023р. відокремленим підрозділом «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника аналітично-правового відділу юридичного управління філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» з 20 грудня 2023р. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, у розмірі 814 881 грн 36 коп., без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» на користь держави судовий збір в розмірі 9 360 грн 01 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника аналітично-правового відділу юридичного управління філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та виплати йому суму середньомісячної заробітної плати у розмірі 56 375 грн 38 коп., без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року заяву задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду та додатковим рішенням суду першої інстанції, представник АТ «НАЕК «Енергоатом» - Димова О.І. подала апеляційні скарги на вказані рішення. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішень, просила їх скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко Г.О. також подала апеляційні скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційні скарги представника акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» - Димової Оксани Іванівни та представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Ганни Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2025року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025року - залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2025 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2025року залишено без змін.

16 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко Г.О. подала до апеляційного суду за допомогою системи «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, в обґрунтування якої зазначила, що у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції заявлялось клопотання про надання протягом 5 днів з дня винесення судового рішення у даній справі доказів понесених ОСОБА_1 судових витрат.

До заяви адвокат Лисенко Г.О. долучила ордер серії АА №1560942 від 04 квітня 2025 року, з якого вбачається, що Лисенко Г.О. на підставі договору про надання правничої допомоги №1/08/01/24 від 08 січня 2024 року має право представляти інтереси ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді та в усіх судах усіх інстанцій, Акт здавання-приймання послуг від 16 жовтня 2025 року за Договором про надання правової допомоги №1/08/01/24 від 08 січня 2024 року, платіжні інструкції: № 0.0..1 від 20 березня 2025 року, №2.122976365.1 від 28 квітня 2025 року, №2.277542425.1 від 25 серпня 2025 року, №1.354045043.1 від 14 жовтня 2025 року.

Представник позивача просила суд прийняти додаткову постанову про розподіл судових витрат, якою стягнути з акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 34000,00 грн.

27 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд» від представника АТ «НАЕК «Енергоатом» - Димової О.І. надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Заперечення обґрунтоване тим, що підготовка та подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року в розмірі 7 000,00 грн не підлягає стягненню з відповідача, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України дані витрати залишаються за позивачем, підготовка та подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року в розмірі 6000,00 грн, також не підлягає стягненню, оскільки заява про стягнення витрат на правничу допомогу стосується підготовки та подання апеляційної скарги на додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, а не про надання правничої допомоги під час розгляду позовних вимог ОСОБА_1 в трудовому спорі, тобто питання оплати правничої допомоги суті спору не стосується.

Щодо витрат на підготовку та подання до Київського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу АТ «НАЕК «Енергоатом» в розмірі 8 000,00 грн, відповідач вважає, що 4 години це завищений час на написання відзиву, який зводиться до аргументів, вже зазначених у позові та відповіді на відзив.

Щодо витрат на підготовку та подання до Київського апеляційного суду заперечень проти приєднання доказів в розмірі 3000,00 грн, сторона відповідача вважає їх такими, що не відповідають критерію об`єктивної необхідності.

Крім того, представник АТ «НАЕК «Енергоатом» - Димова О.І. вважає, що 5000,00 грн за участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції є завищеною сумою.

Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача у даній справі, перевіривши додані до заяви докази, судова колегія вважає за неохідне ухвалити додаткове рішення по справі для розподілу понесених відповідачем витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції.

П. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Разом з тим, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормовані ч. 4 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями ч. 6, 7, 9 ст. 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5, 6, 7 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч.2 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з п.п. 4, 6, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Ст. 29 Закону №5076-VI визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно зі ст. 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ОСОБА_1 в суді першої та апеляційної інстанціяхздійснювало АО «Адвокатська сім'я Лисенко» на підставі укладеного Договору № 1/08/01/24 про надання правової допомоги від 08 січня 2024 року.

Згідно Договору про надання правової допомоги № 1/08/01/24 від від 08 січня 2024 року, АО зобов`язується представляти інтереси клієнта та здійснювати його захист в судах у всіх інстанціях, а клієнт зобов`язується своєчасно оплачувати послуги АО в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.5.4. Договору сторони домовились, що за участь адвоката в судовому засідання клієнт сплачує АО 5000,00 грн за кожне засідання.

Згідно п.5.5. Договору сторони домовились, що вартість надання інших послуг розраховується виходячи з кількості витрачених АО годин роботи, базова ставка якої становить 2000,00 грн за одну годину роботи адвоката.

Відповідно до п. 5.8. Договору факт надання послуг підтверджується підписанням сторонами Акту, що складається об'єднанням у двох примірниках.

Відповідно до Акту здавання-приймання послуг від 16 жовтня 2025 року за Договором про надання правової допомоги №1/08/01/24 від 08 січня 2024 року позивач поніс такі витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції: підготовка та подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року по справі №761/2755/24 - 7 000,00 грн; підготовка та подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги на Додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року по справі №761/2755/24 - 6 000,00 грн; підготовка та подання до Київського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу АТ «НАЕК «Енергоатом» по справі №761/2755/24 - 8 000,00 грн.; підготовка та подання до Київського апеляційного суду заперечень проти приєднання доказів по справі №761/2755/24 - 3 000,00 грн; участь представника в судовому засіданні в Київському апеляційному суді по справі №761/2755/24 - 5 000,00 грн; участь представника в судовому засіданні в Київському апеляційному суді по справі №761/2755/24 - 5 000,00 грн.

Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем у зв`язку із розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції становить 34 000,00 грн.

Зі змісту ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Беручи до уваги обгрунтованість поданих стороною позивача заперечень, судова колегія не може в повній мірі погодитись із заявленим розміром наданих юридичних послуг на суму 34 000,00 грн, враховуючи наступне.

Щодо витрат на правову допомогу, які пов`язані з поданням апеляційних скарг на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 березня 2025 року в розмірі 7000,00 грн та на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2025 року в розмірі 6000,00 грн, судова колегія вважає, що такі витрати не підлягають стягненню, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційні скарги позивача залишено без задоволення, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України дані витрати залишаються за позивачем.

На думку апеляційного суду, 8000,00 грн за підготовлення та подання відзиву на апеляційну скаргу є завищеною сумою, оскільки в суді першої інстанції адовока Лисенко Г.О. була представником позивача, зі справою ознайомлювалась не один раз та брала участь у судових засіданнях першої інстанції, адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, адвокат здійснювала аналіз законодавства та досліджувала висновки ВС по аналогічним категоріям справ, тому на думку судової колегії 5000,00 грн за написання відзиву буде достатньої сумою для стягнення з відповідача.

Щодо участі в адвоката Лисенко Г.О.в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції та заявлену суму в розмірі 5000,00 грн (за одне судове засідання), яка була визначена відповідно до п. 5.2 Договору № 1/08/01/24 від 08 січня 2024 року, судова колегія вважає, що сума не відповідає критерію розумності, з огляду на ттривалість судових засідань та обсяг участі адвоката в засіданнях.

Із протоколів судового засідання вбачається, що 27 серпня 2025 року Лисенко Г.О. приймала участь з 16:02 год. по 16:57 год., а 15 жовтня 2025 року з 12:04 год. по 12:27 год.

Таким чином, участь адвоката в судових засіданнях, загальна тривалість, яких складає 1 год. 18 хв., що за Актом здавання-приймання наданих послуг становить 10 000,00 грн, є завищеною, тому судова колегія, в раховуючи п. 5.2 Договору № 1/08/01/24 від 08 січня 2024 року, доходить висновку, що 7000,00 грн буде достатньої сумою стягнення за надану послугу адвоката.

Щодо стягнення з відповідача оплтаи вартості роботи адвоката з подання до Київського апеляційного суду заперечень проти приєднання доказів до матеріалів справи в розмірі 3000,00 грн, судова колегія вважає таку вимогу обгрунтованою, оскільки дані заперечення досліджувались апеляційним судом та були враховані під час ухвалення судового рішення в судовому засіданні 27 серпня 2025 року про відмову в задоволенні клопотань про долучення доказів.

З огляду на викладене, а також урахуванням конкретних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для частокового задоволення поданої по справі заяви й відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000,00 грн (5000,00 грн - відзив на апеляційну скаргу, 3000,00 грн - заперечення проти приєднання доказів до матеріалів справи, 7000,00 грн - участь в судових засіданнях 27 серпня 2025 року та 15 жовтня 2025 року).

Витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі колегія суддів вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом Лисенко Г.О. обсягом послуг у суді апеляційної інстанції, такими, що відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору та доведеними.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат та стягнення з акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн, у зв`язку із чим приймає додаткову постанову у порядку ст. ст. 270 та 381 ЦПК України.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 270, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Ганни Олександрівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп. В іншій частині вимог заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Реквізити сторін по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар