Справа № 202/2260/25
Провадження № 2/202/2499/2025
28 листопада 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра
у складі: головуючого судді- Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Коваленко К.В.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника третьої особи - Воднєвої Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
07 березня 2025 року ОСОБА_2 в особі представника, адвоката Ковальова Олександра Олександровича, звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 30 травня 2014 року. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.07.2021 року шлюб укладений між сторонами розірвано.

Вказав, що обставини, за період з 2017 року по 22.06.2022 рік, що передували визначенню місця проживання дитини з батьком за рішенням суду та мають значення для даної справи зазначені в Рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2022 року, справа № 202/3167/21.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20.06.2022 року по справі № 202/3167/21 було визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , разом із батьком ОСОБА_2 .

Вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_3 не може з`явитися в засідання, так як 21.04.2022 року, разом із дочкою від іншого чоловіка була вимушена виїхати за кордон.

Починаючи з квітня 2022 року та по теперішній час відповідач взагалі не бачила дитину жодного разу, ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами у навчанні, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, в тому числі - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не забезпечує доступ дитини до культурних та інших духовних цінностей, не засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, умов для отримання нею освіти.

Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на його повному утриманні. Вказані факти підтверджуються наступними доказами та обставинами:

Відповідач з червня 2024 року не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, всупереч наявності на примусовому виконанні в Індустріальному відділі держаної виконавчої служби у місті Дніпрі судового наказу про стягнення аліментів на утримання спільної дитини за виконавчим провадженням № НОМЕР_4.

Відповідно до розрахунку Індустріального відділу держаної виконавчої служби у місті Дніпрі заборгованість зі сплати аліментів станом на 11.02.2024 року за виконавчим провадженням № НОМЕР_4 складає 28 958,00 грн.

В свою чергу позивач має постійну заробітну плату, до прикладу в 2024 року його середньомісячний дохід склав суму в розмірі - 9011,02 грн.. Вказане підтверджується довідкою за формою ОК-5 ПФУ від 05.03.2025 р. № 782750.

Більше того, позивач матеріально забезпечує дитину в повному обсязі. Купує дитині ліки, одяг, спеціальні знаряддя для тренувань, білети в театр, кінотеатр, що підтверджується чеками про здійснення покупок за період 2021 р. - 2023 р., які додаються до позовної заяви.

За період з квітня 2022 року під час виховання дитини в Дніпровській гімназії № 118 ДМР, матір дитини - ОСОБА_3 з директором школи ОСОБА_5 та класним керівником ОСОБА_6 не зустрічалася. Участі в шкільному житті сина вона не бере. Цей факт підтверджується характеристикою Дніпровської гімназії № 118 ДМР за підписом директора закладу і класного керівника.

Позивач переконаний, що вказана бездіяльність відповідачем вчинена свідомо, а таке тривале й повне відокремлення від своєї дитини, зокрема враховуючи вік, призвело до повного відсутності зв`язку між нею та дитиною.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з серпня 2020 року відвідує тренування в ГО «Дніпропетровська міська федерація бойового самбо та змішаних єдиноборств», саме батько привів дитину та влаштував у спортивний клуб. З 2022 року займається в КПЗ «Міська комплексна дитячо-юнацька школа» ДМР. З лютого 2023 року по теперішній час відвідує позашкільні заняття з англійської мови. З квітня 2023 року по сьогоднішній день є слухачем навчального плану «Малої Комп`ютерної Академії» у ТОВ «Освітні технології Дніпро».

На відміну від матері, батько підтримував та підтримує всі прагнення дитини до спорту, його індивідуальних занять, що сприяє здоровому розвитку дитини та досягненню цілей у житті. Помітно, що за участю батька у вихованні дитини психологічний стан хлопця відповідає здоровій дитині.

Дитина у спортивному клубі займається тричі на тиждень та додатково в суботу на індивідуальних заняттях, є призером обласних змагань.

За всі заняття сплачує батько, який повністю піклується про дитину та проявляє максимальну зацікавленість у житті та вихованні сина, його тренуваннях та заняттях.

Під час виконання завдань з англійської мови, що стосуються розповідей про себе та свою сім`ю, ОСОБА_4 розповідає про те як живе з батьком, бабусею та дідом.

Батько дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , проживає з лютого 2022 року разом зі своїми батьками та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Працює на посаді менеджера з постачання в компанії ТОВ «АРС» з 26 лютого 2018 року по сьогоднішній день. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований та професійний.

Крім професійних якостей, відповідально ставиться до батьківських обов`язків. З січня 2022 року на його самостійному вихованні перебуває дитина, для якої він створює умови для навчання та розвитку. Незважаючи на сімейні обставини, успішно поєднує роботу з вихованням дитини, що свідчить про високий рівень організованості та відповідальності.

Відповідач починаючи з квітні 2022 року повністю самоусунулась від виховання дитини.Окрім того, що навіть перебуваючи в країні не приймала участі у вихованні дитини, 21.04.2022 року виїхала за кордон, свідомо обрала такі життєві умови, за якими її участь у вихованні сина буде недостатньою або взагалі відсутньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Вказав, що як зазначалося з квітня 2022 року по теперішній час відповідач взагалі не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, розвитку, а починаючи з 2024 року не допомагає матеріально.

Той факт, що дитина декілька років по теперішній час мешкає разом з батьком, бабусею та дідом, ОСОБА_4 зростає у стійкому родинному середовищі, в якому дитина відчуває себе повноцінною частиною сім`ї. Порушення такої усталеної картини життя на даний момент може завдати значну шкоду дитині. А отже позбавлення батьківських прав Відповідача відносно дитини буде безперечно слугувати корисній меті у зростанні та формуванні дитини, зміцнення існуючих зв`язків с нею та родиною, з якою вона проживає. Зметою забезпечення як найкращих інтересів дитини, вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом.

Просив суд: позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з судового збору, у розмірі 1 211,20 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 07 березня 2025 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П.

В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 10 березня 2025 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 , на який надано відповідь № 1181693 від 10.03.2025.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справ та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

15.07.2025 року від Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради надійшов Висновок «Про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6. » №5/5-329 від 14.07.2025 року.

22.07.2025 року від представника третьої особи Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надійшло пояснення по справі, документ сформований в системі «Електронний суд». В яких вказали, що надані позивачем матеріали не містять переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, а саме: свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; не проявлення інтересу до дитини; особа матері становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла будь-яке насильство стосовно неї. Достатні та переконливі докази, що характеризують особливості матері, як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, до матеріалів не долучено. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Належні та допустимі докази винної поведінки та ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків не надані.

У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та при прийнятті рішення у справі врахувати інтереси дитини в межах чинного законодавства.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 липня 2025 року витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26, ) інформацію про перетин державного кордону громадянкою України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 01 лютого 2022 року по теперішній час з розшифровкою місця перетину (контрольно-пропускного пункту) та напрямку (місця призначення, країни прильоту, тощо).

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та просив їх задовольнити, просили позбавити відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав наведених в позові.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки з повідомленням про вручення за останнім відомим місцем проживання, яка повернена з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та шляхом оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, оскільки місцезнаходження відповідача не відоме. Відзиву, заяв, заперечень до суду відповідачем не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви з підстав наведених у поясненнях. Вказала, що не має законних підстав для позбавлення батьківських прав матері, оскільки відповідачем не надані належні та допустимі докази її винної поведінки та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону не можливо і лише при наявності вини у діях відповідача. Вважає, що в такий спосіб, подаючи зазначений позов, позивач уникає мобілізації.

Суд, заслухавши представника позивача, представника третьої особи, опитавши малолітнього ОСОБА_4 , оцінивши надані суду докази у їх сукупності, доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в офіційному шлюбі, який був зареєстрований 30 травня 2014 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 244 та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2021 року вказаний шлюб було розірвано (т.1, а.с.22,24).

Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16 вересня 2024 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (т.1, а.с.23).

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2022 року у справі №202/3167/21, провадження №2/202/297/2022 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Згідно з відповіді Індустріального відділу держаної виконавчої служби у місті Дніпрі від 11.02.2025 р. № 10967 на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавче провадження № НОМЕР_4 щодо виконання судового наказу по справі №199/5836/21 виданого 04.10.2021 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину починаючи стягнення з 02.08.2021 року до досягнення дитиною повноліття.

З 12.12.2021 року по 31.05.2024 року на депозитний рахунок Індустріального відділу держаної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли грошові кошти у розмірі 128652,39 грн., з місця роботи боржника, вищезазначені грошові кошти були опрацьовані та перераховані на користь стягувача.

У подальшому грошові кошти з червня 2024 року по теперішній час на депозитних рахунок відділу не надходили (т.1 а.с.41).

Відповідно до розрахунку Індустріального відділу держаної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за виконавчим провадженням № НОМЕР_4, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_3 станом на 18.06.2025 року складає - 43434,75 грн. ( т.1 а.с. 186) .

Відповідно до висновку від 14.07.2025 року, вих. № 5/5-329, Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради «Про доцільність /недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », комісія не дійшла до остаточного рішення щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи, що члени комісії не змогли вислухати думку матері та керуючись практикою Верховного суду України, що позбавлення батьківських прав це є крайня міра. Тому орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради просить суд ухвалити рішення на розсуд суду в інтересах дитини (т.1 а.с. 163-167).

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позивач, ставлячи питання про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначає, що відповідач перебуваючи в країні не приймала участі у вихованні дитини, 21.04.2022 року виїхала за кордон, свідомо обрала такі життєві умови, за якими її участь у вихованні сина буде недостатньою або взагалі відсутньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Вказав, що такі життєві умови були обрані відповідачем самостійно та свідомо, оскільки перебуваючи на значній відстані, на території іншої держави, відповідач мала усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, вона мала усвідомлювати, що не зможе надавати допомогу у забезпеченні необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що згодом негативно вплине на її звичний розвиток як складову виховання; не зможе спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не зможе надавати дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не зможе сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не зможе являти інтересу до внутрішнього світу своєї дитини та створювати умови для отримання нею освіти.

У судовому засіданні було встановлено, що з травня 2021 року у провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна №202/3167/21, провадження №2/202/297/2022 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

При розгляді справи № 202/3167/21, провадження № 2/202/297/2022 судом встановлено, «що суд бере до уваги, що в принципі як позивач, так і відповідач здатна виховувати дитину та належним чином про неї піклуватися, оскільки позитивно характеризується, веде гідний спосіб життя, працює вчителем, має власний дохід, належні умови проживання.

В той же час суд також бере до уваги, що на час розгляду справи дитині ОСОБА_4 виповнилося 7 років, він має розвиток, що відповідає його віку, а, відтак, здатний висловлювати свою думку і бажання та в судовому засіданні за відсутності батьків висловив своє бажання жити з батьком.

На переконання суду, таке бажання дитини викликано відсутністю психологічного зв?язку з матір`ю, оскільки з розповіді та поведінки дитини в судовому засіданні вбачається, що він любить як батька, так і матір, проте в нього є певні образи на матір.

Суд допускає, що таке ставлення дитини до матері може бути викликано негативним ставленням позивача до відповідача та налаштовуванням позивачем дитини проти матері, що може мати негативні наслідки для виховання дитини.

Разом із тим це свідчить, що батько має більший вплив на сина, аніж матір, в якої немає міцного психологічного зв`язку з дитиною. Дитина, незважаючи на свій семирічний вік, до матері не прив`язана. Позиція самої дитини жити з батьком є категоричною.

Суд вважав, що на цьому етапі розвитку дитини та її стосунків з кожним із батьків визначення місця проживання з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини та не буде мати для дитини психологічної травми як у разі визначення місця проживання з матір`ю».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Малолітній ОСОБА_4 , який був безпосередньо опитаний у судовому засіданні пояснив, що з 2021 року мешкає разом із батьком, бабою та дідом. Мати не підтримувала його бажання займатися спортом. Мама виїхала разом із старшою сестрою в Польщу, та вже більше трьох років він не бачив маму та з нею не спілкувався.

Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами.

Згідно ч.1,ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд приймає до уваги, що відповідно до висновку від 14.07.2025 року, вих № 5/5-329, Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради неможливе надання висновку, оскільки члени комісії не змогли вислухати думку матері та позбавлення батьківських прав це є крайня міра.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до характеристик малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданих спортивними гуртками в яких займається малолітній ОСОБА_4 розумові та фізичні дані ОСОБА_4 охарактеризовано з позитивного боку.

Позивачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджено наявність офіційного працевлаштування станом на березень 2025 року.

Також, в матеріалах справи є підтвердження відносно того, що батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , піклується про культурний розвиток, здійснює матеріальне утримання малолітнього, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з характеристикою з місця навчання дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернуто увагу на належний рівень розвитку дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу ст. 9 Конституції України Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Європейський Суд постійно повторює у своїх рішеннях, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., справу "Ньяоре проти Франції". N 40031/98, п. 59, ЕСНК 2000-ІХ) .

Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Як вбачається, для кваліфікації діяння в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків, наявним має бути вольовий аспект діяння у особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що зокрема може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконання обов`язків, невиконанні, як усвідомленій дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків.

Узагальнення від 11.12.2008 року Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» визначило: «Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.». Також, в Узагальнення судової практики, проблемні питання застосування норм сімейного права та процесуального законодавства при розгляді спорів, що випливають із правовідносин батьків і дітей (позбавлення батьківських прав) висловлено наступну правову позицію: «Узагальнення судової практики також показало, що суди нерідко відмовляли в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав. При цьому судами приймаючи до уваги різні обставини, наявність яких виключає можливість позбавлення батьківських прав. Так, суди враховували, що на час розгляду справи відповідач хворів, мав істотні обставини невиконання обов`язків або, навпаки, встав на шлях виправлення, виказав бажання приймати участь в вихованні дитини».

За роз`ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки, у матеріалах даної справи відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності щодо неналежного виконання своїх батьківських обов`язків. Також відсутні будь-які докази щодо бесід, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Суд критично відноситься до твердження позивача, що відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, оскільки відповідачем ОСОБА_3 за період з 12.12.2021 року по 31.05.2024 року сплачені аліменти в розмірі 128 652,39 грн.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо усунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Суд також приймає до уваги, що між позивачем та відповідачкою тривалий час в судовому порядку вирішувався спір щодо місця проживання дитини, та судом при розгляді справи було встановлено, що відповідач здатна виховувати дитину та належним чином про неї піклуватися, оскільки позитивно характеризується, веде гідний спосіб життя, працює вчителем, має власний дохід, належні умови проживання, але дитина більш прив`язана до батька, ніж до матері.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 разом із донькою від першого шлюбу після повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну виїхала з України 21.04.2022 року та наразі проживає в Польщі, однак її виїзд за кордон під час воєнного стану сам по собі не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Оскільки позбавлення батьківських прав вимагає доведення свідомого невиконання батьківських обов`язків.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивач не довів та не надав суду доказів, у чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення його матері по відношенню до неї батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків.

Враховуючи викладені обставини, а також враховуючи, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним та є крайнім заходом впливу, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що не підлягають задоволення, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у даних позовних вимогах.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165 Сімейного Кодексу України, ст.ст. ст.ст. 4,13, 89, 141, 259, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради (49127, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, 21, ), про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.П. Слюсар