Провадження №: 2/336/2995/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., за участю секретаря судового засідання Уткіної Є.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2025 року адвокат Вертелецький М.О., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з останнього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 230622,35 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336/774/18 від 13.04.2018 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане рішення набрало законної сили 15.05.2018.

На виконання вищевказаного рішення, 13.04.2018 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист.

24.04.2018 постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м. Запоріжжя було відкрито виконавче провадження ВП № 56236945.

Певний час виконавчий лист перебував на виконанні у Шевченківському районному відділі ДВС м. Запоріжжя, однак 02.04.2019 виконавчий лист № 336/774/18 було повернуто стягувачу ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за її заявою.

Через деякий час боржник ОСОБА_2 перестав добровільно виконувати свій обов`язок щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим у стягувача знову з`явилась необхідність у примусовому виконанні вищезазначеного рішення.

На теперішній час виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) в межах ВП № 76649172.

Відповідно до розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Ляшенко Д.Д. заборгованість ОСОБА_2 за аліментами станом на 09.05.2025 складає 155199,50 грн.

Із вказаного розрахунку вбачається, що оплати проведені боржником спрямовані на сплату аліментів не перевищували розмір аліментів, що визначався за судовим рішенням, а відтак у відповідача утворилась заборгованість за період з квітня 2019 року до квітня 2025 року.

Враховуючи неповну та несвоєчасну сплату боржником аліментів, встановлених судових рішенням, позивачка ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, яка відповідно до її розрахунку станом на 01 червня 2025 року складає 1 300 000 грн. Водночас, враховуючи законодавче обмеження щодо суми пені, яка не може перевищувати 100% заборгованості на яку вона нараховується, позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на суму 230 622,35 гривень.

Ухвалою судді від 12.06.2025 р. відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її на підставі ст. 274 ч. 4 п.1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення.

Відповідач відзив на позов не подав.

15.10.2025 від представника відповідача адвоката Неткал О.О., через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі (в порядку ст. 43 ЦПК України), в яких представник відповідача висловив позицію про часткове визнання відповідачем позову. Таку позицію обґрунтував тим, що заборгованість виникла не з вини відповідача, а одразу з моменту повторного звернення позивачки до державного виконавця в 2025 році, у зв`язку з перерахуванням щомісячного платежу. Відповідачем не ігнорувався обов`язок по сплаті аліментів. На протязі значного часу, а саме з квітня 2019 року по січень 2024 року відповідач здійснював систематичні платежі по аліментам у розмірі 1500 гривень щомісячно, саме в такій сумі як було узгоджено сторонами заздалегідь. Всупереч чинному сімейному законодавству України, заявлений позивачкою розмір неустойки (пені) за спірний період в розмірі 230 622,35 значно перевищує сукупний розмір заборгованості по аліментам, який з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем складає 155 199,50 грн. Також, посилаючись на ч. 2 ст. 196 СК України, відповідач просить суд зменшити розмір неустойки (пені) по заборгованості зі сплати аліментів, що підлягає стягненню на 50 відсотків, а саме зі суми 155 199,50 грн. на суму 77 600 грн., яка на думку відповідача буде справедливою мірою відповідальності за ухилення від сплати аліментів, що виникла внаслідок складного матеріального стану відповідача, яке є достатньо складним, адже окрім утримання ще однієї доньки - ОСОБА_4 , 2019 р.н., величезні кошти витрачаються на лікування дружини відповідача ОСОБА_5 , якій в січні діагностували рак молочної залози і яка на теперішній час потребує постійного догляду, консультацій лікарів та щомісячних фінансових витрат.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 27.08.2015 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 271.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 квітня 2018 року по справі № 336/774/18 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 14.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили 15.05.2018.

13.04.2018 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист № 336/774/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, починаючи з 14.02.2018 року і до досягнення сином повноліття.

24.04.2018 постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, на підставі заяви стягувача, було відкрито виконавче провадження ВП 56236945 щодо примусового виконання виконавчого листа № 336/774/18.

02.04.2019 виконавчий лист № 336/774/18 було повернуто стягувачу ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» за її заявою.

Позивач вказує, що через деякий час боржник ОСОБА_2 перестав добровільно виконувати свій обов`язок щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 знову звернулася до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі № 336/774/18 від 13.04.2018 року.

28.11.2024 постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса), було відкрито виконавче провадження ВП 76649172 щодо примусового виконання виконавчого листа № 336/774/18.

Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, складеного державним виконавцем Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м. Одеса) Ляшенком Д.Д., станом на 09.05.2025 загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом, з урахуванням часткового погашення ОСОБА_2 заборгованості, становить 155 199,50 грн.

Представник позивачки навів розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2019 року по березень 2025 року. З врахуванням часткових оплат відповідачем аліментів в розмірі 1500 грн. на місяць в період з квітня 2019 року по грудень 2023 року включно, загальна сума заборгованості за пенею відповідно до наданого розрахунку складає 1 413 065,04. Також в розрахунку вказаний розмір пені, який не може перевищувати більше 100% заборгованості 230 622,35 грн., і яку відповідно позивачка просить стягнути з відповідача. Дата по яку нараховується заборгованість за непогашеними платежами 01.06.2025.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України в редакції, чинній на момент вирішення спору, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У вказаній постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16.

Представник позивача навів розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до якого розмірі неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів складає 121429,49 грн.

Відповідач чи його представник вказаний розрахунок не спростували, але в наданих суду додаткових поясненнях представник відповідача посилався на відсутність вини останнього в несплаті (неповній) сплаті аліментів, оскільки відповідачем не ігнорувався обов`язок по сплаті аліментів та здійснювались щомісячні платежі в сумі 1500 грн. за домовленістю між колишнім подружжям, а заборгованість зі сплати аліментів виникла одразу, з моменту повторного звернення позивачки до державного виконавця в 2025 році. Вказав, що на теперішній час ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, а його фінансове становище достатньо складне, оскільки окрім утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , великі кошти витрачаються на лікування дружини відповідача ОСОБА_5 , якій в січні 2024 року діагностували онкологічне захворювання, провели оперативне хірургічне втручання та процедури хіміотерапії. На теперішній час стан дружини відповідача потребує постійного догляду, консультації лікарів та щомісячних фінансових витрат. На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи долучені копія свідоцтва про шлюб, укладений 04.08.2018 між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідка до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 827601; індивідуальну програму реабілітації інваліда № 749 від 25.07.2024; виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного хворого) від 01.08.2024.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у цивільній справі № 661/905/19 неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

У Сімейному Кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідачем та його представником не надано доказів того, що у боржника, на момент звернення до суду з позовом, відсутня заборгованість зі справи аліментів, або така заборгованість нарахована помилково.

Відповідно до положень частин першої - третьої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до розрахунку заборгованості боржника по аліментам, наданого державним виконавцем Центрального ВДВС у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м.Одеса) від 09 травня 2025 року, загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом становить 155 199,50 грн.

З даного розрахунку слідує, що відповідач не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим виникла така заборгованість.

Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. Доказів того, що вказаний розрахунок державного виконавця оскаржувався у встановленому законом порядку, відповідач та його представник не надали.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина 9 статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

На виконані в Центральному ВДВС м. Запоріжжя перебуває виконавчий лист щодо стягнення аліментів з відповідач на утримання дитини.

У відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів.

Законодавство покладає на особу зобов`язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти, при цьому, якщо аліменти стягуються за рішенням суду, то невиконання чи неналежне виконання такого обов`язку має негативні наслідки у вигляді додаткової відповідальності. Вина у сімейних правовідносинах характеризується тим, що особа усвідомлювала протиправність своєї поведінки, передбачала або повинна була передбачати настання шкідливого результату, бажала його настання або відносилась до нього байдуже. Форма вини не має принципового значення у сімейних правовідносинах. Саме на платника аліментів покладається обов`язок довести, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банківськими установами, наявністю форс-мажорних обставин тощо. В інших випадках застосовується презумпція вини платника аліментів у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, а стягнення пені за весь час прострочення стає невідворотним.

Відповідач не надав доказів того, що заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем.

За приписами ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В додаткових поясненнях представником відповідача вказано про перебування на утриманні відповідача ще однієї дитини, а також перебування ОСОБА_2 в тяжкому матеріальному становищі у зв`язку з довготривалою хворобою його дружини.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки, суд не вбачає, відповідачем не надано належних та допустимих доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, що виключало б покладення на нього відповідальності у формі пені.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості по аліментам.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності сімейного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у сімейних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного сімейного права або інтересу.

На підставі наведеного суд, вирішуючи спір щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, враховуючи вказані обставини та досліджені докази, що містяться в матеріалах справи, а також враховуючи той факт, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати взяте на себе зобов`язання, а не перетворюватися на непомірний тягар для нього, вважає, що є підстави для зменшення розміру пені за прострочення сплати аліментів до 50 % - 77 600,00 грн. Вказане, на думку суду буде відповідати принципу пропорційності відповідальності відповідача за невиконання аліментних зобов`язань.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до положень частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 407,57 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 7, 11, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 278-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 77 600 (сімдесят сім тисяч шістсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 407,57 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Ю.А.Галущенко