Унікальний номер справи 754/4255/25
Головуючий у суді першої інстанції О. В. Грегуль
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

28 листопада 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Кредит - Капітал»

відповідач ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року, ухвалене у складі судді О. В. Грегуль в приміщенні Деснянського районного суду м. Київа,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 29947-04/2024, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 20 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, в порядку та на умовах визначених договором.

Тобто, товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строки визначені умовами кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору, відповідачу було видано кредит у розмірі 20 000,00 грн. строком на 120 днів. Дата погашення кредиту 22.08.2024. Денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується вона у межах строку кредитування.

24.09.2024 ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 24092024.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до ОСОБА_1 за кредитним договором № 29947-04/2024 від 25.04.2024.

Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 564,50 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 29947-04/2024 від 25.04.2025 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 34 564,50 грн. - кредиту та процентів, 2354,29 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може підтверджувати розмір боргу, оскільки такий розрахунок не є первинним обліковим документом бухгалтерського обліку, а є письмовою інформацією за результатами обробки фактичного операційного руху грошових коштів.

Звертає увагу апеляційого суду на ту обставину, що вимога про дострокове повернення суми боргу, а саме: вимога про дострокове повернення суми заборгованотсті за кредитним договром надіслана їй первісним кредитором ще 15.07.2024. Отже, починаючи з 15.07.2024 час виконання зобов`язань настав та продовження нарахування заборгованості мало припинитися.

Окрім того, роздруківка правил додана до позову не може слугувати належним та допустимим доказом того, що її було ознайомлено саме з такими правилами.

Відповідно до положень ч. 1 та 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несраведливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Зауважує, що всупереч підтвердження позивачем здійснених нею оплат після направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості від 15.07.2024 за кредитним договором в сумі 29 000,00 грн., судом даної проплати безпідставно взято до уваги не було.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» через свого представника Сопотюк С.Ю. подано до суду відзив на апеляційну скаргу. Вважає апеляційну скаргу необгрунтованою та такою, задоволенню не підлягає.

Зауважує, що ОСОБА_1 свідомо уклала даний договір кредиту, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з їх прийняттям, а тому, посилання відповідачки на те, що відсутні докази ознайомлення останньої з Правилами надання грошових коштів у позику - є безпідставними, адже підписуючи Договір та погоджуючись з усіма викладеними у ньому умовами, відповідачка сама ж підтвердила ознайомлення з Правилами.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 29947- 04/2024 від 25.04.2024 року, який є додатком до поданої Товариством позовної заяви містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такого, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договору, адже містить відомості про позичальника та номер і дату кредитного договору.

Окрім того, наданий до суду розрахунок заборгованості узгоджується із умовами кредитного договору, будь-яких власних контррозрахунків відповідачем на спростування наявності та розміру заборгованості не надано, заперечень щодо факту укладення договору не було висловлено.

Звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що всі перелічені апелянтом у апеляціній скарзі платіжні операції чітко відображаються у розрахунку заборгованості за кредитним договором №29947-04/2024 від 25.04.2024, що додавався до позовної заяви. Таким чином, станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 35 564,50 грн.

05 листопада 2025 року у судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про час та дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

З метою дотримання процесуальних строків, колегія суддів вважала за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи та їх представників, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи та їх представників, оскільки неявка вказаних осіб не перешкоджає вирішенню розгляд справи, та скласти постанову у визначений законом строк. Вступна та резолютивна частини постанови не виготовлялись та не проголошувалися судом 05.11.2025.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вказав на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов`язань.

Суд дійшов висновку, що кредитна заборгованість позивачем нарахована виключно на умовах кредитного договору із якими відповідач з власної ініціативи повністю погодилась при укладенні кредитного договору.

На думку суду, суб`єктивна незгода відповідача з наданим позивачем розрахунком кредитної заборгованості не свідчить про неправильність визначеного позивачем розрахунку, який стороною відповідача будь - якими доказами не спростований.

Суд, перевіривши такі доводи апелянта дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 29947-04/2024.

Відповідно до п. 1.1 Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 20 0000,00 грн. на умовах строковості, платності (далі-кредит), а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно п. 1.2 тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 25.04.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 22.08.2024.

Відповідно п. 1.6 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5168-74хх-хххх-8161 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.

Товариство виконало свої зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами заявою-договором про надання кредиту № 29947-04/2024.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Як вбачається з дослідженого судом розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача станом на 20.03.2025 складає 35 564,50 грн., з яких 18 900,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15664, 50 грн. заборгованість за відсотками, 1 000,00 заборгованість за неустойкою.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Як вбачається з матеріалів справи 25.04.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі кредитний договір № 29947-04/2024, за яким кредитодавець ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 20 000,00 грн.

Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений.

З розділу 8 Договору «Реквізити Сторін» вбачається накладання кваліфікованої електронної печатки зі сторони первинного кредитора ТОВ «Стар Файненс Груп» та електронного підпису одноразового ідентифікатора зі сторони позичальника ОСОБА_1 .

Також, 25.04.2024 ОСОБА_1 шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором W3188 підписала заяву-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, а також інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 12 зворот, а.с. 13-15).

Отже, слід дійти висновку, що кредитний договір та заяву-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту підписані відповідачем з використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Позивачем до суду надано документи, які свідчать про те, що 25.04.2024 між сторонами укладено договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором на суму 20 000,00 грн., сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позичальника для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Отже, твердження апелянта, що вона не ознайомлена з умовами кредитування є безпідставними, адже укладення договору без попереднього ознайомлення з зазначеними Правилами було б технічно неможливим, оскільки процес оформлення договору передбачає обов`язкове підтвердження факту ознайомлення з ними.

Окрім того, в матеріалах справи достатньо доказів, що підтверджують факт перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів.

На виконання вимог ухвали суду від 24.03.2025 з AT КБ «ПриватБанк» надійшла інформація з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , та вбачається зарахування коштів 25.04.2024 на суму 20 000,00 грн (а.с.107).

24.09.2024 ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали договір факторингу № 24092024.

Згідно вищевказаного договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Стар Файненс Груп», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 29947-04/2024 від 25.04.2024.

Оскільки відповідач не виконує свої зобов`язання за умови кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості є обгрутованими, однак з розміром стягнутої заборгованості колегія суддів погодитися не може, враховуючи наступне.

Так, судом першої інстанції стягнуто заборгованість за відсотками у повному обсязі. З таким рішенням суду колегія суддів погодитися не може, та зазначає наступне.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця».

Такі ж правові висновки підтримуються Верховним Судом на даний час, зокрема у постановах від 05 липня 2025 року в справі № 918/1140/24, від 19 червня 2025 року у справі № 910/686/20, на які містяться посилання у апеляційній скарзі, що свідчить про усталеність правової позиції Верховного Суду щодо можливості застосування положень ст. 1048 ЦК України після закінчення строку кредитування або зміни строку кредитування шляхом пред`явлення вимоги про дострокове погашення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, оскільки договір кредиту укладено між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 25.04.2024 строком на 120 днів та згідно додатку № 1 загальна вартість кредиту становить 56 000,00 грн., при цьому проценти за кредитом складають 36 000,00 грн., тіло кредиту 20 000 грн, а відповідачем згідно розрахунку заборгованості 27.05.2024 здійснено проплати у розмірі 15 000,00 та 5 000,00 грн. , 29.06.2024 в розмірі 1 000,00 грн., 15.07.2024 в розмірі 3 000,00 грн., 15.08.2024 в розмірі 5 000,00 грн., а всього здійснено проплат на загальну суму 29 000,00 грн., отже загальний розмір заборгованості стягнений за рішенням суду з ОСОБА_1 підлягає зменшенню з 34 564,50 грн. до 27 000,00 грн. (56 000 грн - 29 000 грн = 27 000 грн).

Позивач не мав права нараховувати проценти відповідачці після закінчення строку кредитування, а саме після 25.08.2024 року, оскільки договором передбачено строк кредитування 120 днів (а.с.14).

Суд першої інстанції помилково стягнув з відповідачки заборгованість у розмірі 34 564, 50 грн та не взяв до уваги, що ОСОБА_1 мала повернути кредитору за даним договором усього 56 000 грн (20 000 грн тіло кредиту та 36 000 відсотків за користування кредитом в межах терміну кредитування), а фактично повернула лише 29 000 грн. Відповідно її заборгованість складає 27 000 грн. І при цьому не має значення як кредитор розпорядився сплаченими відповідачкою коштами - 29 000 грн, чи вони були направлені на погашення тіла кредиту, чи на погашення нарахованих процентів, визначених умовами договору (36 000 грн) саме відповідно до періоду кредитування - 120 днів.

Наведена невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду позовної заяви у цій справі позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 2 825,14 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, отже судові витрати стягнені з відповідача на користь позивача підлягають також зменшенню з 2 422,40 грн. до 1 839,05 грн. (27 000,00 х 2422,40 грн. /35 564,50 грн.).

При цьому, враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково, з позивача підлягає стягненню на користь відповідачки судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 618,29 грн. (27 000,00х2 825,14/34564,50=2 206,85, 2 825,14 - 2 206,85 = 618,29 грн), пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року змінити.

Зменшити суму стягнутих зі ОСОБА_1 тіла кредиту та відсотків за користування кредитом з 34 564,50 грн. до 27,000 грн.

Зменшити суму стягнутого зі ОСОБА_1 судового збору з 2 354,29 до 1 839,05 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» (, 79029, Львівська область, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 618,29 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна