Справа №705/1285/24
2/705/455/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Єщенко О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Остропольської О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Дарморос Катериною Олександрівною, до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Дарморос К.О. звернулася до суду з позовом, в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини та просила визначити ОСОБА_1 , громадянці Азербайджану, додатковий строк тривалістю в три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт родинних відносин, а саме: факт того, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була бабою ОСОБА_1 , громадянки Азербайджанської республіки, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з грудня 1984 до 29.08.1990. У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після розлучення ОСОБА_1 з матір`ю переїхали до Азербайджанської республіки, де проживають до цього часу.

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 було відкрито спадкову справу за номером у реєстрі 149/2021, наявного майна для спадкування виявлено не було.

Після смерті батька позивач підтримувала родинні стосунки зі своєю бабусею ОСОБА_3 , яка була матір`ю покійного батька позивача та відповідача. Навіть у червні 2021 року приїздила до Умані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності покійної підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 16.02.2000 завідуючим Уманської міської державної нотаріальної контори Копиловим В.І.

За відомою позивачу інформацією, заповіт після себе покійна не залишила. На підставі даних, які зберігаються в Другій уманській державній нотаріальній конторі, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена за № 184 за 2022 рік на підставі заяви дочки спадкодавця ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

При відкритті спадкової справи відповідач не надала нотаріусу інформацію про наявність ще одного спадкодавця за законом позивача, яка, як вже було зазначено, є онукою спадкодавця, а отже, відповідно до ст. 1266 ЦК України, має право на спадкування частини майна, яка належала б за законом її батькові ОСОБА_4 , якби він був живий на час відкриття спадщини.

Відповідач також ніяким чином не повідомила позивача про смерть бабусі. У зв`язку з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну, веденням бойових дій на території держави та загострення внутрішніх конфліктів в Азербайджані, позивач на певний час втратила зв`язок зі своїми родичами в Україні. Тож позивач дізналась про її смерть лише в кінці серпня 2023 року через третіх осіб. Таким чином, своїми недобросовісними діями відповідач ввела в оману нотаріуса та позбавила позивача права на отримання спадщини у встановлений законом строк.

Після з`ясування позивачем факту смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , нею була подана заява про прийняття спадщини від 04.09.2023, яка була отримана Другою уманською державною нотаріальною конторою 28.11.2023 за вхідним номером № 1092/01-16.

17.01.2024 постановою державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори Великою К.С. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить покійній ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю документально підтвердженого факту родинних стосунків між позивачем та померлою ОСОБА_3 , а саме те, що позивач є її онукою.

Факт родинних стосунків позивача з покійною бабусею підтверджується свідоцтвом про народження позивача, де в графі батько вказаний ОСОБА_4 , який є рідним сином померлої ОСОБА_3 .

Згідно відповіді на заяву до Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області (вих. № 155/32.9-04-05 від 16.02.2024) не має можливості витребувати документи про реєстрацію народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який народився в м. Воркута російської федерації у зв`язку з зупиненням з 27.12.2022 Мінської конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 03.03.1998; 140/98-ВР у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю належного повідомлення про смерть бабусі ОСОБА_3 , що призвела до пропущення строку прийняття спадщини та ставлення під сумнів родинних стосунків з покійною, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді від 12.04.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Зазначеною ухвалою задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази.

24.04.2024 від Другої уманської державної нотаріальної контори до суду на виконання ухвали від 12.04.2024 надійшла копія спадкової справи.

13.05.2025 представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Боднаром М.О. у системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що відповідач ознайомившись із позовною заявою та вимогами які просить позивач, зазначає, що позовні вимоги не визнаються повністю та вважає що позов не підлягає задоволенню через недоведеність та безпідставність, що пояснюється наступним. Позивач зазначає суду неправдиві відомості вводячи суд в оману зазначаючи про те що після смерті батька, позивач підтримувала родинні стосунки зі своєю бабусею, та навіть у червні 2021 року приїздила до Умані. До позову позивач додала дві роздруковані фотографії на аркуші А4, на одній з яких видно що позивачка стоїть на фоні постаменту «Софіївка 2019», що свідчить про те що позивачка можливо була в ОСОБА_6 у національному парку Софіївка але не у 2021 році а у 2019 році. Відмітка у закордонному паспорті про в`їзд в Україну у червні 2021 року через міжнародний аеропорт Бориспіль не свідчить про те що позивачка була в Умані та провідувала бабусю. Жодних доказів хоча б перебування біля будинку в якому проживала покійна бабуся позивачка суду не надає, що свідчить про голослівність та недоведеність викладених у позові доводів. Відповідач зазначає, що позивачка разом із своєю матір`ю ще в 90 роках виїхали з України на постійне проживання до Республіки Азербайджан і жодного разу ні ОСОБА_7 , ні її матір не цікавилися життям та здоров`ям бабусі ОСОБА_3 , вони не приїжджали навістити, не дзвонили, не присилали листи, жодних привітань, жодних проявів турботи. Надалі позивач зазначає у позові що відповідач своїми недобросовісними діями ввела в оману нотаріуса та позбавила позивача права на отримання спадщини у встановлений законом строк. В заперечення цьому безпідставному та брехливому доводу позивачки, відповідач зазначає, що так як з позивачкою та її родиною більше тридцяти років не було жодного зв`язку та взагалі розуміння про їх існування, тому відповідач ОСОБА_2 не згадувала про це. Позивачка сама собі протирічить, зазначаючи з початку що вона підтримувала родинні стосунки з померлою бабусею, а потім звинувачує відповідача що її не сповістили про смерть бабусі. Надалі позивач у позові зазначає, що вона дізналась про смерть бабусі лише в кінці серпня 2023 року через третіх осіб. Відповідач звертає увагу суду, що позивач не зазначає суду від яких саме третіх осіб та при яких обставинах, та не надає жодного належного доказу на підтвердження що саме в кінці серпня 2023 року їй стало відомо про смерть бабусі! Що є вагомим при розгляді справи та вирішенні питання щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачка зазначає у позові що їй було відомо про смерть батька, але будь-яких дій після смерті батька щодо подання заяви про відкриття спадкової справи, позивачка не вчиняла, що свідчить про відсутність вчинення самостійних юридичних дій, які б засвідчували її волевиявлення, що спрямоване на прийняття спадщини після смерті першого спадкодавця, тому підстав для поновлення пропущеного строку на прийняття спадщини немає. Щодо посилань позивача на такі причини пропуску строку як початок повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну та веденням бойових дій на території держави та загостренням внутрішніх конфліктів в Азербайдажані, сторона відповідача зазначає суду що наведені позивачем причини пропуску строку є неповажними та безпідставним. Факт проживання позивача за межами України сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивача поза межами України не позбавляло його можливості подати заяву про прийняття спадщини поштою. Крім того, вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на дипломатичні представництва України. На консульські установи України серед іншого також покладений обов`язок видавати свідоцтва про право на спадщину. Жодних доказів неможливості з`явитися до консульської установи або до дипломатичного представництва України за кордоном позивачка не надала суду. В даному випадку, позивачем ОСОБА_1 не доведено порушення її законних прав або законного інтересу відповідачем, а позовна заява не містить доказів які підтверджують заявлені позивачем доводи. Таким чином, відповідач вважає що позовні вимоги позивача про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку для прийняття спадщини є безпідставними та недоведеними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають. Разом із відзивом на позов сторона відповідача зазначає суду про попередній орієнтований розрахунок судових витрат, який складає витрати на правову допомогу адвокату М.Боднар розмір якої складає 30 тис. грн. Підтверджуючі документи понесення цих витрат будуть надані суду впродовж розгляду справи, але не пізніше 5 днів після ухвалення судом рішення по справі. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з підстав недоведеності та безпідставністю вимог, які також не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Представник позивача адвокат Дарморос К.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що її брат ОСОБА_8 був одружений, мав доньку ОСОБА_7 , але з дружиною розлучився і тривалий час з ними не спілкувався. Колишня дружина брата з донькою виїхали проживати в ОСОБА_9 і більше 30 років в Україні не були. Вона доглянула батьків, похоронила, витратила свої кошти, а тепер дочка брата претендує на спадщину.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що позивача не знає, знає відповідача ОСОБА_11 , із її матір`ю ОСОБА_12 проживав по сусідству з 1975 року. У ОСОБА_13 був син ОСОБА_8 і донька ОСОБА_14 . Він знав зі слів ОСОБА_13 , що ОСОБА_8 був одружений, що у нього була дружина із ОСОБА_9 і дочка ОСОБА_7 . Як він женився, не чув, весілля не було. Батько ОСОБА_15 помер перший, а потім ОСОБА_16 . ОСОБА_14 матір доглядала, як дочка.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що із ОСОБА_18 вони куми, знає її років 40. Позивача не знає. Знає зі слів ОСОБА_11 , що у її покійного брата ОСОБА_8 є дочка. ОСОБА_19 не чула від ОСОБА_20 про онуку. Скільки ходила до них, ОСОБА_11 батьків доглядала.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_7 - її племінниця, відповідач - ОСОБА_7 тітка, стосунки нормальні. ОСОБА_16 - бабуся ОСОБА_7 , ОСОБА_22 - її батько. Її сестра була заміжня за ОСОБА_8 , мали доньку ОСОБА_7 . Потім розлучилися, сестра проживає в Азербайджані. Коли сестра дізналася, що ОСОБА_8 помер, звернулася із заявою на отримання спадщини після смерті чоловіка. За дорученням сестри вона займалася оформленням документів, бо вони не могли сюди приїхати. Виявилося, що за ОСОБА_8 нічого не числиться. Через деякий час вона зустріла у місті ОСОБА_11 , сестру ОСОБА_8 , і запитала: ОСОБА_23 ?. ОСОБА_11 відповіла, що вже рік, як померла. Вона повідомила про смерть ОСОБА_20 сестру та племінницю. Знову подали заяву про спадщину, але виявилося, що пропустили строк. Сестра жила з чоловіком в АДРЕСА_1 , бабка жила в будинку, а вони у літній кухні. ОСОБА_7 з мамою проживає в ОСОБА_9 , були в Україні в 2021 році. ОСОБА_7 до бабки заходила, до батька - ні, бо він хворів і сам не хотів, щоб до нього хтось ходив. ОСОБА_24 спочатку добре прийняла, а потім розізлилась і вигнала.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке та дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка Республіки Азербайджан, що підтверджується паспортом Республіки Азербайджан.

Відповідно до повідомлення Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.07.2023 № 577/32.9-04-05, в архіві Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виявлено актовий запис про смерть № 880 від 15.07.2022, складений Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно з відповіддю на заяву ОСОБА_1 до Уманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області № 155/32.9-04-05 від 16.02.2024 не має можливості витребувати документи про реєстрацію народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який народився в м. Воркута російської федерації у зв`язку з зупиненням з 27.12.2022 Мінської конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікованої Законом України від 03.03.1998; 140/98-ВР, у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 , виданого 13.12.1990 Уманським міськвідділом РАЦС, ОСОБА_4 та ОСОБА_25 розірвали шлюб 29.08.1990.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Умань. Її батьками записані: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_26 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 05.11.2021 Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Звенигородка Черкаської області.

Згідно з Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 67557624 від 01.12.2021 зареєстровано спадкову справу № 149/2021 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2000 спадкоємцем майна ОСОБА_27 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 , є в рівних частинах кожний: дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої уманської державної нотаріальної контори Великої К.С. від 17.01.2024 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належить покійній ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_11 , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю документально підтвердженого факту родинних стосунків між позивачем та померлою ОСОБА_3 , а саме те, що це її баба.

Із копії спадкової справи № 184 за 2022 рік, наданої суду державним нотаріусом Другої уманської державної нотаріальної контори Великою К.С., вбачається, що із заявою про прийняття спадщини на майно спадкодавця ОСОБА_3 звернулася 12.12.2022 дочка ОСОБА_2 . У заяві зазначено, що інших спадкоємців крім неї немає.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема родинних відносин між фізичними особами.

Суд може встановити факт родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Суд враховує, що встановлення факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_3 , що вони є онукою та бабою, має для позивачки юридичне значення, оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення її особистих майнових прав, а саме: можливість оформлення спадщини після смерті баби ОСОБА_3 .

Суд дійшов висновку, що факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є онукою та бабою, підтверджений сукупністю доказів, що були досліджені під час розгляду справи, зокрема письмовими документами та показами свідків, які узгоджуються між собою.

Таким чином, факт родинних відносин знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, його встановлення необхідно для оформлення спадкових прав, іншим шляхом цей факт встановити неможливо, а відтак, вимоги позовної заяви у цій частині слід задовільнити.

Щодо позовних вимог у частині надання додаткового строку для прийняття спадщини суд зазначає таке.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто суд, розглядаючи такі позови, встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. Водночас, необізнаність позивача про законні підстави виникнення відповідного права та, як наслідок, початку строку його реалізації, передбаченого законом, за своєю суттю є умовою, яка взагалі виключає можливість реалізації цього права.

За таких умов відсутні підстави стверджувати, що це є обставина, яка створює об`єктивні, непереборні або істотні труднощі у поданні заяви про прийняття спадщини. Об`єктивні, непереборні або істотні труднощі можуть виникати у спадкоємця, який знає про факт смерті спадкодавця, у зв`язку з чим знає (має знати) про наявність у нього певного строку для прийняття його спадщини, але зіштовхується з певними обставинами, які йому заважають це зробити. У цьому випадку суд оцінює характер цих обставин. Незнання ж про смерть спадкодавця - це не факт, який підтверджує відповідні труднощі, а факт, який за своєю суттю вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини до моменту, коли особа дізнається про смерть спадкодавця.

Не можна застосовувати відповідальність у вигляді позбавлення права отримати спадщину за невиконання умови закону (подання заяви про прийняття спадщини у встановлений строк) до особи, яка не знала про виникнення обставини, яка передбачає виникнення у неї такого права на отримання спадщини та обов`язку вчинити певні дії для цього. Простіше кажучи - не можна не виконати те, про що навіть не знав.

Отже, застосування частини третьої статті 1272 ЦК України лише на підставі встановленого факту про те, що спадкоємець не знав про смерть спадкодавця, матиме наслідком зловживання та здатен спричинити несправедливий баланс у захисті прав спадкоємців, пов`язаний з тим, що один спадкоємець обізнаний про виникнення у нього права спадкування (знає про смерть спадкодавця та відкриття спадщини) та обов`язків, які випливають з цього права та норм ЦК України (у тому числі щодо оформлення спадкових прав) здійснює реалізацію свого права, а інший спадкоємець, який навіть не знає про виникнення у нього такого права, а відтак і про дію зобов`язань, які покладаються на нього ЦК України у зв`язку із оформленням спадщини, дізнавшись про таке право поза межами встановленого законом шестимісячного строку позбавляється взагалі можливості реалізувати своє право.

Закон покладає на особу, яка здійснює заведення спадкової справи після смерті спадкодавця та її ведення, зобов`язання повідомити усіх спадкоємців про відкриття відповідної спадщини з метою захисту інтересів цих спадкоємців, зокрема, забезпечення їх обізнаності про право звернутися із заявою про прийняття спадщини. Не може невиконання цього обов`язку, встановленого законом, вважатись таким, що жодним чином не впливає на зазначене право спадкоємців та не впливає на підстави захисту можливості реалізувати це право. Тому факт повідомлення чи неповідомлення, зокрема нотаріусом, спадкоємця, який пропустив строк звернення із заявою про прийняття спадщини, про смерть спадкодавця та відкриття його спадщини має враховуватись судом при застосуванні частини третьої статті 1272 ЦК України й у контексті відсутності у цього спадкоємця інформації про смерть спадкодавця.

Вивчаючи факт незнання будь-якого спадкоємця про смерть спадкодавця у контексті частини третьої статті 1272 ЦК України суд має комплексно оцінити: 1) чи є пропущення строку звернення із заявою про прийняття спадщини наслідком виключно незнання про смерть спадкодавця, а не об`єктивних, непереборних, істотних труднощів щодо вчинення обізнаного про смерть спадкоємця дій з приводу прийняття відповідної спадщини; 2) чи були підстави, через які спадкоємець не знав про цю смерть, об`єктивними - такими, що не залежать від волі спадкоємця, яку можна було відповідно до принципу розумності реалізувати; 3) чи були вжиті усі заходи, передбачені законом, для повідомлення цього спадкоємця про смерть спадкодавця уповноваженими особами, на яких покладене це завдання; 4) чи встановлено факт приховування іншим спадкоємцем або спадкоємцями від цього спадкоємця інформації про смерть спадкодавця, або від зазначеної уповноваженої особи інформації про наявність цього спадкоємця; 5) чи були дії спадкоємця, який не знав про смерть спадкодавця, щодо оформлення спадщини добросовісними після того, як він дізнався про цю смерть, зокрема, чи звернувся він за реалізацією свого права, передбаченого частиною третьою статті 1272 ЦК України, протягом розумного строку, який не має перевищувати шести місяців, до суду; 6) чи можна вважати виправданим та розумним строк, який пройшов з моменту смерті спадкодавця до моменту звернення його спадкоємця, який не знав про цю смерть, до суду за реалізацією свого права, передбаченого частиною третьою статті 1272 ЦК України; 7) чи є інші об`єктивні підстави, які перешкоджають застосуванню частини третьої статті 1272 ЦК України.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав цих вимог суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (відповідно до частин другої, третьої та шостої статті 13 ЦК України).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка посилається на те, що у зв`язку з тривалим проживанням в іншій країні втратила зв`язок зі своїми родичами в Україні, тому не була обізнана про смерть спадкодавця. Відповідач не повідомила її про смерть бабусі та ввела в оману нотаріуса, не повідомивши про наявність іншого спадкоємця. Як тільки вона дізналася про смерть бабусі, звернулася із відповідною заявою до нотаріуса.

Надаючи оцінку вказаним обставинам та вирішуючи питання про поважність такої причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд врахував таке.

Судом встановлено, що в силу об`єктивних життєвих обставин (проживання в іншій країні та перерваний зв`язок із родичами) позивачці тривалий час не було відомо про смерть бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про смерть останньої вона дізналася від тітки ОСОБА_21 у серпні 2023 року, яку у подальшому уповноважила подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Заява була подана 04.09.2023 та отримана нотаріусом 28.11.2023.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачка та її представник наголошували на тому, що позивачка не спілкувалися з бабусею та не цікавилися її життям, а отже сам факт того, що їй не було відомо про її смерть, не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому відповідачка не заперечувала, що не повідомила позивачку про смерть бабусі, та подаючи заяву про прийняття спадщини після смерті матері, не повідомила нотаріуса про наявність інших спадкоємців.

Така поведінка відповідачки свідчить про її недобросовісність, унаслідок якої вона умисно створила істотні перешкоди, які унеможливили своєчасне звернення позивачки із заявою про прийняття спадщини.

Натомість позивачка, як необізнаний спадкоємець, діяла добросовісно та з моменту отримання інформації про смерть спадкодавця у розумні строки звернулася до нотаріуса, та в подальшому до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналізуючи наведене, несправедливим, на думку суду, є покладення на позивачку відповідальності у вигляді позбавлення права на отримання спадщини після смерті бабусі. Покладення на позивачку такої відповідальності, на переконання суду, у даному конкретному випадку, не буде відповідати завданням та основним засадам цивільного судочинства, визначеним ст. 2 ЦПК України.

Враховуючи вказані обставини, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачка з об`єктивних причин пропустили строк, визначений законом для прийняття спадщини, що є підставою для встановлення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тому позов у цій частині також слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 12, 81 ,89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Установити факт родинних відносин, а саме: факт того, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була бабою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянки Азербайджанської Республіки.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянці Азербайджанської Республіки, додатковий строк тривалістю в три місяці для подання нею заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя О.І.Єщенко