Справа № 149/2920/25
Провадження №2/149/1219/25
Номер рядка звіту 61
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.11.2025 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М.В.

за участі секретаря Поліщук Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Уланівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

11.09.2025 до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, який обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок. Мати позивача заповіт не склала. Іншими спадкоємцями за законом є крім позивача відповідачки, які спадщину не приймали. Позивач на протязі останнього року перед смертю матері постійно із нею проживав, а тому є таким, що спадщину прийняв. Отримати свідоцтво про право на спадщину позивач позбавлений можливості, а тому просить встановити факт його постійного проживання з матір"ю та визнати за ним право власності на житловий будинок, що належав матері.

Ухвалою суду від 18.09.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.10.2025 закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд.

В судове засідання сторони не з"явились, подавши заяви про розгнляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує, Уланівська сільська рада просить прийняти рішення за наявними доказами, інші відповідачі не заперечують проти задоволення позову.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_4 є власником житлового будинку у АДРЕСА_1 (а.с. 8). Вартість житлового будинку станом на 22.08.2025 становить 81560,00 грн (а.с. 6)

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19)

ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та позивач є спадкоємцями першої черги після смерті матері (а.с. 14,15,16,18), які спадщину прийняли, подавши заяви до нотаріальної контори (а.с. 45-61)

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Як кореспондує ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, в тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1, 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до підпунктів 4.14, 4.16, 4.17, 4.18, 4.21 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відмова нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини та його право в такому випадку підлягає судовому захисту.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом у погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

В судовому засіданні доведено, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 була власницею житлового будинку в с. Воронівці. Позивач та відповідачки у відповідності до вимог ст. 1269 ЦК України є такими, що прийняли у спадщину майно належне померлій, оскільки звернулись до нотаріуса з відповідними заявами та було зведено спадкову справу.

Позивач, вчинивши дії передбачені ст. 1269 ЦК України, безпідставно просить встановити факт його постійного проживання з матір"ю з метою прийняття спадщини. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що відповідачки у встановлений законом спосіб та строк подали нотаріусу заяви про відмову від спадщини. Отже, оскільки спадщину після смерті матері прийняли її діти, тому їх частки у спадщині є рівними та становлять по 1/3 за кожним. Тому підстав для визнання права власності на спадкове майно лише за позивачем у суду не має.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення. При цьому суд не приймає заяви позивачок про визнання позовних вимог, оскільки вони суперечать нормам спадкового законодавства.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 200, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у порядку спадкування за законом , право власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 14,4 кв.м., позначений в технічному паспорті літ "А" з прибудовою, позначеною в технічному паспорті літ "а". літньою кухнею "Б", , верандою "б", погрібом "В", сараями "Г", "Д", навісом "д", гаражем "д1", сараєм "д2", убиральнею "Е", огорожею №1, воротами з хвірткою №2.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня оголошення рішення.

Суддя Марина РОБАК