П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року місто Київ

справа № 359/11760/24

провадження №22-ц/824/11179/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Яковлєвої Л.В,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України матеріальну допомогу в розмірі 96225 грн., пеню в сумі 5778,76 грн., три відсотки річних в сумі 1372,39 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 3996,55 грн.

Позов обгрунтовано тим, що ОСОБА_2 працювала в ДП «Украерорух» з 01.08.1999.

03.06.2020 ОСОБА_1 була звільнена за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію з посади диспетчера пункту передпольотного інформаційного обслуговування брифінг-офісу АДВ Київської служби обслуговування повітряного руху РСП «Київцентраеро» Украероруху.

30.06.2020 між ДП обслуговування повітряного руху України та ОСОБА_1 було укладено договір № ПР_25/2020 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до якого ДП «Украерорух» взяло на себе зобов`язання виплатити ОСОБА_1 матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією підприємства та профспілками.

З березня 2022 року, в порушення умов укладеного між сторонами договору, виплати припинились, сума виплаченої позивачці матеріальної допомоги згідно договору № ПР-25/2020 від 30.06.2020 становила 115470 грн.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ДП «Украерорух» про стягнення заборгованості по виплаті матеріальної допомоги у розмірі 269430 грн., пені та інфляційних нарахувань.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2023, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10.04.2024, у справі № 359/9979/23 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ДП «Украерорух» на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 173205 грн., пеню в розмірі 23450,45 грн., та суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 5701,85 грн.

Вказаним рішенням стягнуто матеріальну допомогу в розмірі 9 окладів, строк виплати по яким настав, вимоги позивачки в іншій частині стягнення матеріальної допомоги, суд вважав передчасними, оскільки строки їх виплати ще не настали, а тому відмовив у позові про їх стягнення.

23.04.2024 ДП «Украерорух» перерахував ОСОБА_1 суму матеріальної допомоги в розмірі 173205 грн.

При цьому, відповідач знову продовжує порушувати умови укладеного між сторонами договору і не здійснив жодної виплати, строк по якій настав, у зв`язку з чим існує заборгованість в сумі 96225 грн., яку просила стягнути позивач.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 96225 грн., пеню в розмірі 5778,76 грн., три відсотки річних в розмірі 1372,39 грн. та суму інфляції за час прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3996,55 грн.

Стягнуто з ДП обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 20000 грн, судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ДП «Украерорух» подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначає про те, що викладені в рішенні суду висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Украерорух не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо припинення трудових відносин між підприємством та ОСОБА_1 і що між сторонами виникли суто цивільно-договірні правовідносини, які регулюються договором про виплату матеріальної допомоги №ПР-25/2020 від 30.06.2020, і що накази ДП "Украерорух» № 403/0 від 22.07.2022 регулюють лише внутрішню організаційну діяльність Украероруху та не поширюються на дані спірні правовідносини, у зв`язку з тим, що хоча з 03.06.2020 трудові відносини і були припинені, однак видача наказу №403/о від 22.07.2020, на підставі якого відділом бухгалтерського обліку здійснювалось нарахування та виплата даної матеріальної допомоги у порядку, передбаченому даним наказом, була необхідна для виконання умов укладеного договору ПР-25/2020 від 30.06.2020 про виплату матеріальної допомоги.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що до початку військового вторгнення рф виплати відповідачем проводились своєчасно та у обсязі, передбаченому договором. Апелянт звертає увагу суду, що саме на підставі виданого наказу Украероруху № 403/о від 22.07.2020 здійснювалися виплати ОСОБА_1 , хоча з 03.06.2020 трудові відносини і були з нею припинені, а тому вважає доводи суду першої інстанції щодо того, що між сторонами виникли суто цивільно-договірні відносини, які регулюються договором про виплату матеріальної допомоги, зроблені передчасно.

Крім того, апелянт зазначає про те, що 31.03.2022 було видано наказ Украероруху № 331/о «Про призупинення дії наказів щодо виплати матеріальної допомоги відповідно до умов Колективного договору». Даним наказом було призупинено і дію наказу № 403/о від 22.07.2020, яка передбачала порядок виплати матеріальної допомоги безпосередньо позивачу ОСОБА_1 .

Апелянт звертає увагу апеляційного суду, що ситуація, яка склалась у зв`язку із закриттям повітряного простору та відсутності будь-якого прибутку, Украерорух просто не в змозі на даний час виконувати свої зобов`язання, що передбачені умовами Колективного договору.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення у даній справі, в частині що стосується витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, але суд залишив поза увагою, наступні обставини, а саме у відзиві на позов відповідачем зазначено прохання щодо зменшення витрат на правничу допомогу адвоката у зв'язку з їх неспівмірністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Степаненко Г.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обгрунтоване залишити без змін.

В судовому засіданні представники ДП «Украерорух» Волошина Т.М. та Ковальчук Н.О. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Степаненко Г.О. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду як законне і обгрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що в лютому 2015 року між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками було укладено колективний договір. 28 травня 2020 року до п.6.25.2 розділу 6 колективного договору було внесено зміни, відповідно дояких виплата матеріальної допомоги працівнику при виході на пенсію буде здійснюватись на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого повинна бути погоджена з профспілковою стороною.

Наказом ДП «Украерорух» за №162/о від 28 травня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади диспетчера пункту передпольотного інформаційного обслуговування брифінг-офісу АДВ Київської служби обслуговування повітряного руху РСП «Київцентраеро» Украероруху в зв`язку з виходом на пенсію.

30 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ДП «Украерорух» був укладений договір про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №ПР-25/2020 та додатковий договір до договору.

Наказом відповідача за №403/о від 22 липня 2020 рокувизначено наступний порядок виплати матеріальної допомоги на користь ОСОБА_1 : 19245 грн. 00 коп. - у період з 30червня 2020 року до 10 серпня 2020 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30.06.2021 року до 30.08.2021 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 серпня 2021 року до 30 жовтня 2021 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 жовтня 2021 року до 30 грудня 2021 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 грудня 2021 року до 30 лютого 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 лютого 2022 року до 30 квітня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 квітня 2022 року до 30 червня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 червня 2022 року до 30 серпня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 серпня 2022 року до 30 жовтня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 жовтня 2022 року до 30 грудня 2022 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 грудня 2022 року до 30 лютого 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 лютого 2023 року до 30 квітня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 квітня 2023 року до 30 червня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 червня 2023 року до 30 серпня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 серпня 2023 року до 30 жовтня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 жовтня 2023 року до 30 грудня 2023 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 грудня 2023 року до 30 лютого 2024 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 лютого 2024 року до 30 квітня 2024 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 квітня 2024 року до 30 червня 2024 року; 19245 грн. 00 коп. - у період з 30 червня 2024 року до 30 серпня 2024 року.

Крім того, судом установлено, що за період з 30 червня 2020 року по 30 квітня 2022 року відповідач в добровільному порядку на виконання умов договору про матеріальну допомогу виплатив ОСОБА_1 115470 грн. 00 коп.

В подальшому, через невиконання ДП Украерорух взятих зобов`язань, позивач звернулась за захистом власних майнових інтересів до суду, у зв`язку з чим 05 грудня 2023 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області (цивільна справа № 359/9979/23) було ухвалено рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 173205 грн. 00 коп., пеню в розмірі 23450 грн. 45 коп., інфляційні збитки в розмірі 5701 грн. 85 коп., а також вирішено питання про стягнення судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року рішення суду І інстанції залишено без змін.

На виконання даних судових рішень позивачу, зокрема, сплачено відповідачем матеріальну допомогу в розмірі 173205 грн. 00 коп. (19245 х 9 виплат).

Наказом ДП «Украерорух» за №141 від 30 березня 2022 року призупинено дію окремих положень колективного договору з 01 квітня 2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору.

Крім того, судом установлено, що ні на дату звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду, ні на дату ухвалення судового рішення у справі, позивачу залишились не виплаченими відповідачем ДП Украерорух на виконання умов договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року ще 5 посадових окладів на загальну суму 96225 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не виплачено позивачеві залишок матеріальної допомоги в сумі 96225 грн., строк виплати якої настав.

Додаткову угоду № 2 до договору №ПР-25/202 від 30.06.2020, якою ДП «Украерорух» мало намір погодити з позивачем внесення змін до укладеного з ОСОБА_1 договору про виплату матеріальної допомоги, ОСОБА_1 не підписала. Отже сторонами не було у встановленому п.5.2 договором порядку погоджено зміни до нього.

Видача відповідачем наказу за № 141 від 30.03.2022 не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № ПР-25/202 від 30.06.2020. Крім того, після звільнення позивача з роботи між сторонами припинились трудові відносини, а правовідносини, що виникли на підставі договору про виплату матеріальної допомоги є суто цивільно-правовими та регулюються нормами ЦК України.

Суд першої інстанції зазначив у рішенні, що на дані правовідносини не поширюється ні Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», ні колективний договір, відповідно критично оцінив посилання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин.

Суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією рф в Україін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно вимог ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 10 КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Аналогічні положення містяться у статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» (далі - Закон № 3356-XII).

Статтею 5 Закону № 3356-XII, яка регулює співвідношення законодавства і колективного договору, угоди, трудового договору, встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У частині 1 ст. 626 ЦК України вказано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За змістом п. 1, п. 2.2 колективного договору №ПР-25/2020 підприємство зобов`язалось виплатити позивачу матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п.6.25.2 колективного договору. Посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги визначено у розмірі 19245 грн. 00 коп.

Згідно з п. 2.3 вказаного договору розмір матеріальної допомоги склав 384900 грн. 00 коп., що становило 20 посадових окладів працівника.

Зі змісту п.3.1 договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № №ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року, в редакції додаткового договору, укладеного між ДП «Украерорух» та позивачем,вбачається, що відповідач зобов`язався виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу в такому порядку: 1 посадовий оклад протягом 30 банківських днів з дати початку дії договору, а залишок суми матеріальної допомоги - по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, починаючи з 12-го місяця з дати підписання договору за порядком, встановленим наказом ДП «Украерорух» за №403/о від 22 липня 2020 року.

Встановивши, що ні на дату звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду, ні на дату ухвалення судового рішення у справі, позивачу залишились не виплаченими відповідачем ДП Украерорух на виконання умов договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року, ще 5 посадових окладів, строк сплати яких настав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 96225 грн.

Також вірним є посилання суду першої інстанції на те, що додаткова угода № 2 до договору № ПР-25/2020 від 30 червня 2020 року не була отримана позивачем та залишилась нею не підписаною, а отже сторонами не було у встановленому п.5.2 договору порядку погоджені зміни до нього.

Пунктом 4.1 договору про виплату матеріальної допомоги, укладеного 30 червня 2020 року між позивачем та ДП Украерорух, у разі порушення строку виплати матеріальної допомоги ДП «Украерорух» сплачує працівнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від несвоєчасно виплаченої суми за кожен день затримки починаючи з 11 робочого дня.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України у відповідача також виник обов`язок сплатити ОСОБА_1 суму інфляції та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Посилання відповідача на те, що виплати ОСОБА_1 згідно договору № ПР-25/2020 від 30.06.2020 були зупинені правомірно з огляду на наказ Украероруху від 31.03.2022 № 331/о «Про призупинення дії наказів щодо виплати матеріальної допомоги відповідно до умов Колективного договору», яким призупинено і дію наказу № 403/о від 22.07.2020, яким передбачено порядок виплати матеріальної допомоги безпосередньо позивачу ОСОБА_1 , не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення і відмові ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. На момент звільнення ОСОБА_1 та укладення між сторонами договору № ПР-25/2020 від 30.06.2020 колективний договір, укладений між адміністрацією ДП «Украрерорух» та профспілками, на підставі якого у відповідача виник обов`язок у виплаті матеріальної допомоги зупинений не був, а тому і посилання представника ДП «Украерорух» на його призупинення у зв`язку з військовою агресією рф є безпідставними.

Крім того, призупинення відповідачем дії Колективного договору, наказу про призупинення дії наказу про виплату матеріальної допомоги ОСОБА_1 , в зв`язку з військовою агресією рф проти України, введенням у країні військового стану та закриттям повітряного простору, не зупинило дію укладеного між сторонами договору № ПР-25/2020 від 30.06.2020.

Посилання апелянта на настання форс-мажорних обставин у зв'язку з російським вторгненням на територію України та закриття повітряного простору, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язання, передбачених умовами договору, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відповідачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між військовими діями та невиконанням зобов`язань, а лист ТПП України № 2024/02.0-7.1 не відповідає критеріям, що оставляться до сертифікатів про форс-мажор.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 виснувала, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17.08.2022 у справі № 922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх викниненні сторонам, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку.

Також слід зазначити, що невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин може звільнити виключно від відповідальності за порушення зобов`язань і жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. Та більше, не звільняє від необхідності, за вимогою кредитора, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки таке зобов`язання є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не спростовують і не впливають на їх правильність.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу, то в цій частині колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи рішення про стягнення з ДП Украерорух на користь ОСОБА_1 фактично понесених останньою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не одано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у відзиві на позовну заяву представник Украероруху зазначає про те, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірності у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Викладена стороною відповідача позиція щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу підлягає врахуванню при визначенні їх розміру судом.

Відповідно до статті 19, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду у своїх висновках зазначала про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У зазначеній вище постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи.

В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Суд першої інстанції при визначенні розміру судових витрат позивача, які вважав за необхідне стягнути з відповідача, не врахував, що ця справа є аналогічною справі № 359/9979/23, провадження у якій було порушено за аналогічною позовною заявою ОСОБА_1 , законність вимог позивача була перевірена судом, рішення ухвалене на користь ОСОБА_1 , (різняться справи лише періодами).

За таких обставин наявні підстави вважати, що справа є нескладною, не потребує багато часу професійного адвоката для складання позовної заяви, відповіді на відзив відповідача, а також участь в одному судовому засіданні. А відтак, виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, колегія суддів вважає необхідним зменшити визначену судом суму витрат позивача на професійну правничу допомогу до 10000 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з переглядом справи в апеляційному суду, колегія суддів, виходячи з тих же критеріїв, вважає, що із заявлених позивачем до стягнення 7000 грн, що передбачено умовами, укладеного 29.05.2025 між ОСОБА_1 та адвокатом Степаненко Г.О. договору № 21/26 про надання правової допомоги, з відповідача підлягає стягненню 2000 грн. Такий розмір судових витрат відповідає засадам розумності та справедливості.

З урахуванням викладеного, та керуючись ст. ст.141, 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2025 року змінити, зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 , з 20000 грн. до 10000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в апеляційному суду, в розмірі 2000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус