ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1882/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/1586/25 Категорія: 305010000 Волкова Н. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідачі ОСОБА_2 , який є його батьком та ОСОБА_3 , який є чоловіком його сестри, спричинили йому матеріальну та моральну шкоду необґрунтовано звинувативши його в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодекс України про адміністративні правопорушення.

Позивач у позові посилається на те, що, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 516458 від 27 липня 2024 року, ОСОБА_1 27 липня 2022 року о 18 годині 40 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , умисно погрожував фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою, наніс удар кулаком по голові своєму батьку ОСОБА_2 . Як доказ в обґрунтування винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-1 КУпАП, надано письмові пояснення його батька ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у яких вони вказали, що ОСОБА_1 висловлювався на адресу батька нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та вдарив по голові.

У дійсності позивач наголошує, що свого батька не бив, не висловлювався на його адресу нецензурною лайкою, не погрожував йому фізичною розправою, крім того, ОСОБА_3 без згоди позивача робив відеозаписи даної події. Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

На постанову суду відповідачем ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга, яка постановою Черкаського апеляційного суду від 14 березня 2025 року залишена без задоволення, а постанова Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року - без змін. Апеляційний суд встановив, що зазначені обставини в протоколі не підтверджуються іншими доказами, на які послався суд першої інстанції, дані конфлікти із батьком, сестрою та її чоловіком відбуваються постійно, оскільки останні перешкоджають позивачу вільно користуватися належним йому майном. З приводу вказаного ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами до правоохоронних органів та останні притягувалися до відповідальності. Відповідач ОСОБА_2 , як встановлено в постанові апеляційного суду, у судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що 27 липня 2024 року його син ОСОБА_1 , який приїхав на вихідні, висловлювався на адресу батька нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та вдарив по голові. Інший відповідач ОСОБА_3 , як встановлено постановою суду, будучи допитаним в якості свідка у судовому засіданні в апеляційному суді пояснив, що 27 липня 2024 року ОСОБА_1 приїхав до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та відразу почав ображати нецензурною лайкою свого батька, погрожував йому фізичною розправою та вдарив по голові. Відповідач ОСОБА_3 без дозволу позивача робив відеозйомку даної події, що, як випливає з постанови апеляційного суду, є недопустимим, так як здійснював відеозйомку на свій мобільний телефон не випадково, а цілеспрямовано збирав інформацію щодо відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за відсутності згоди останнього, без його відома, з елементами оперативно-розшукових заходів: здійснював негласне спостереження за особою, а також аудіо-, відеоконтроль за ним. За таких обставин вказане відео, що було здійснено свідком ОСОБА_3 є недопустимим доказом.

Апеляційний суд в постанові встановив, що фактичні обставини справи, що встановлені особою, уповноваженою на складання відповідного протоколу, не відповідають диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адже поліцейський не встановив, що ОСОБА_1 образливими словами, діями фізичного характеру завдав ОСОБА_2 шкоду його фізичному або психологічному здоров`ю.

Позивач наголошує, що відповідачі своїми діями нанесли йому моральну шкоду неправдивими звинувачення в вищевказаному правопорушенні та неправдивими свідченням, що викликає в нього великі хвилювання. Позивач не може нормально жити, спокійно спати. Конфліктна ситуація між позивачем та його батьком триває вже великий час та апеляційний суд в постанові відзначає складні конфліктні відносини між ними, через що вони періодично звертаються з відповідними заявами до поліції про вчинення кримінальних чи адміністративних правопорушень, що загалом свідчить про такий стан взаємовідносин між ними, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що призводить до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Позивач вказує, що боїться бути поруч з батьком щоб той знову не звинуватив його у вчиненні домашнього насильства. Судова тяганина спричинила позивачу велику моральну шкоду, він не може належним чином виховувати свого сина. Окрім того позивач стверджує, що внаслідок вказаної поведінки відповідачів принижена його честь та гідність, що згідно з п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України надає йому право на відшкодування моральної шкоди.

Позивач також зазначив, що внаслідок дій відповідачів йому була спричинена і матеріальна шкода. Через отриманий стрес позивач був вимушений проходити лікування в МРЦ «Перлина Прикарпаття», в ДУ «ТМО МВС по Черкаській області» та КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради».

Посилаючись на вказане, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду у сумі 20 000,00 грн. з кожного, солідарно відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 1 280,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Черкаського районного суду черкаської області від 08 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сам по собі факт звернення особи до правоохоронних органів з приводу неправомірних, на думку такої особи, дій щодо неї, не може вважатися протиправною поведінкою, а є реалізацією передбаченого законом її права на звернення до компетентних органів для захисту своїх прав та інтересів, адже будь-яка особа має право звернутися до правоохоронного органу з метою захисту правопорядку, якщо вважатиме це необхідним, у спосіб, який, на її думку, є доцільним.

Суд звернув увагу, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, є необґрунтованими вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди на підставі звинувачення з боку ОСОБА_2 у скоєнні домашнього насильства.

Позивач ОСОБА_1 не довів, що вказаною відеозйомкою ОСОБА_3 заподіяв йому моральну шкоду, не обґрунтував, в чому саме вона полягає, не подав доказів на підтвердження надання завідомо неправдивих свідчень свідком ОСОБА_3 , а також неправомірності його дій, внаслідок яких була завдана моральна шкода.

При цьому, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Таким чином, є необґрунтованими вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди з відповідача ОСОБА_3 .

Суд також вважав необґрунтованими посилання позивача на те, що внаслідок поведінки відповідачів, позивач був змушений проходити лікування в МРЦ «Перлина Прикарпаття», в ДУ «ТМО МВС по Черкаській області» та КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради». Зі змісту доданих позивачем медичних документів не вбачається, що проходження лікування позивачем пов`язано саме з діями відповідачів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом проігноровано той факт, що в червні 2020 року ОСОБА_2 вже намагався вчинити відносно нього наклеп, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності та сплатив штраф, належної оцінки вказаним фактам судом надано не було. Хоча в матеріалах справи наявне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 червня 2023 року по справі №707/1449/23, яким із ОСОБА_2 вже було стягнуто моральну шкоду.

Вказує, що судом не в повній мірі досліджено обставини, викладені у судових рішеннях у справі №707/2188/24, та не надано належної оцінки, що відповідачі своїми діями нанесли йому моральну шкоду неправдивими звинувачення в вищевказаному правопорушенні та неправдивими свідченням, що викликає в нього великі хвилювання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Чакалов А.К., ОСОБА_3 вказують, що сам по собі факт звернення до поліції та перебування особи у статусі свідка не може розцінюватися як підстава для відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Для встановлення її наявності необхідно з`ясувати: чи були такі дії протиправними, чи спричинили вони реальні моральні страждання та переживання (наявність шкоди), чи існує причинний зв`язок між шкодою та протиправними діяннями, а також чи є вина у її заподіянні.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання йому моральної та матеріальної шкоди.

Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до копії постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року справа № 707/2188/24, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 14.03.2025.

Відповідно до копії постанови Черкаського апеляційного суду справа від 14 березня 2025 року справа № 707/2188/24 апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2024 року без змін. Постанова набрала законної сили 14.03.2025.

Відповідно до копії ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року справа № 707/273/21 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, ст. 49 КК України. Цивільний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди та процесуальних витрат на правову допомогу - залишено без розгляду.

Відповідно до копії рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2 000,00 (дві тисячі) грн. Судове рішення набрало законної сили 15.07.2023.

Відповідно до копії історії хвороби №5255 обмінної санаторно-курортної карти ОСОБА_1 у період з 21.08.2024 по 10.09.2024 проходив лікування в МРЦ «Перлина Прикарпаття».

Згідно з копією виписки №242200 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 за період з 25.10.2024 по 07.11.2024 проходив лікування в ДУ «ТМО МВС по Черкаській області».

Відповідно до копії виписки № 5012Л КНП ОСОБА_1 за період з 02.12.2024 по 12.12.2024 проходив лікування в «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради».

До матеріалів справи позивачем також додано копію чеків №232055 від 26.10.2024, №219451 від 31.10.2024 ТОВ «Фармація Черкащини».

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.11.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 1305. Батьком записаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_5 .

Згідно з копією рішення апеляційного суду Черкаської області у справі № 22ц-793/611/15 від 16.10.2015, визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 .

Згідно з копією заяви щодо захисту прав дитини від 14 квітня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Служби у справах дітей Черкаської міської ради в якій просив захистити здоров`я та життя його внука - ОСОБА_4 від моральних та фізичних знущань, а також допомогти дитині адаптуватися до життя.

Згідно з копією листа від 16.05.2022 №1273/30-03-01 Служба у справах дітей Черкаської міської ради повідомила ОСОБА_2 про те, що факти викладені у заяві не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Згідно з копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_1 було відкрито кримінальне провадження №0001080 від 03.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у якому потерпілим є відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до копії постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2024 року справа № 707/2185/24, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 20.09.2024.

Відповідно до копії постанови Черкаського апеляційного суду справа від 20 вересня 2024 року № 707/2185/24 апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Черкаського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2024 року без змін. Постанова набрала законної сили 20.09.2024.

Відповідно до постанови ГАА №110725 від 22.06.2020 ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, що передбачено ст. 183 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн., у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 22.06.2020 близько 9.40 год. здійснив неправдивий виклик працівників поліції.

Згідно з колективним зверненням від 07 липня 2022 року мешканці села Хрещатик звернулися щодо захисту здоров`я та життя ОСОБА_2 до начальника ГУНП в Черкаській області полковника поліції Куратченка М.В.

Відповідно до копії скарги від 12 лютого 2024 року ОСОБА_2 звертався щодо захисту від домашнього насильства та байдужості поліції до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та керівника Черкаської обласної прокуратури, в якій просив вжити заходів по збереженню його здоров`я та життя від протиправних дій сина ОСОБА_1 .

Згідно з копією довідки-характеристики виданої ДОП сектору превенції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, складеної капітаном поліції Наталією Лембою щодо ОСОБА_1 де зазначено, що працівниками поліції ГУНП в Черкаській області було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП у 2020 році відносно ОСОБА_1 протягом поточного року 2 рази, крім цього на ОСОБА_1 було зареєстровано 40 заяв та повідомлень за різними фактами.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 посилався як на підставу, заподіяння йому моральної шкоди, безпідставне звернення відповідача ОСОБА_2 до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення ним адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Внаслідок розгляду вказаних матеріалів про адміністративне правопорушення, Черкаським районним судом Черкаської області постановою від 11 листопада 2024 року у справі №707/2188/24, яка залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 14 березня 2025 року, закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, у зв`язку із відсутністю його діях складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів, аналізуючи установлені у справі обставини, вважає, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди відповідачами у справі, а саме не доведено наявність шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювачів.

З матеріалів справи з`ясовано, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склалися складні, конфліктні відносини унаслідок чого вони періодично звертаються із заявами про вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень. Вказане свідчить про такий стан правовідносин між ними, який характеризується наявністю зіткнення протилежних поглядів і інтересів, напруження і крайнього загострення суперечностей. При цьому, такі дії вказаних осіб є носять взаємний характер.

Отже, у ОСОБА_1 з його батьком ОСОБА_2 склалися неприязні відносини, які носять характер триваючого конфлікту. Внаслідок таких взаємовідносин, вказані особи мали конфлікт 27 липня 2024 року, у результаті якого складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №516458.

Колегія суддів звертає увагу, що звернення особи до правоохоронних органів для захисту своїх порушених прав та інтересів є правом особи захищеним державою. Встановлення у подальшому неправильної кваліфікації дій особи не може бути обов`язковою підставою для притягнення заявника до відповідальності, без установлення складу деліктного правопорушення.

Факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Позивачем не наведено переконливих доводів, які б свідчили про завдання йому моральної шкоди внаслідок звернення його батька до правоохоронних органів.

Щодо завдання моральної шкоди позивачу ОСОБА_3 , який здійснював відеозйомку на свій мобільний телефон, та який був відхилений судом апеляційної інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення, то колегія суддів у даній частині також не вважає заявлені вимоги обґрунтованими.

Саме по собі відхилення вказаного доказу у адміністративному провадженні не свідчить про завдання свідком будь-якої шкоди позивачу, у тому числі моральної, як і його надані покази, як очевидця конфлікту.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, слід враховувати, що порядок відшкодування матеріальних збитків визначається, зокрема, Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, за загальним правилом відповідальність особи у вигляді обов`язку відшкодувати шкоду наступає лише за наявності в сукупності певних умов, які разом утворюють склад правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між поведінкою і шкодою, вини.

Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Протиправна поведінка заподіювача шкоди полягає у порушенні правової норми, що виявляється у здійсненні заборонених правовою нормою дій або в утриманні в здійсненні наказів правової норми діяти певним чином.

Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Отже, позивач має довести наявність вказаних умов для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у завданні шкоди відповідно до норм матеріального та процесуального права.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Як на підставу для задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь 1280,00 грн. майнової шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок незаконних дій відповідачів він змушений був проходити лікування в МРЦ «Перлина Прикарпаття» з 21.08.2024 по 10.09.2024 року (історія хвороби №5255), в ДУ «ТМО МВС по Черкаській області» з 25.10.2024 по 07.11.2024 року (виписка №242206) та КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» з 02.12.2024 по 12.12.2024 року (виписка №5012Л).

Колегія суддів, дослідивши докази надані стороною позивача на підтвердження факту заподіяння йому майнової шкоди, доходить наступного висновку.

Відповідно до наданих історій хвороб та виписок вбачається, що ОСОБА_1 проходив курс лікування від захворювань, які містяться в постанові №13 М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» (а.с. 16), тобто є такими, що пов`язані із захворюваннями набутими у зв`язку з проходженням служби в поліції. Доказів понесення матеріальних збитків внаслідок незаконних дій відповідачів ОСОБА_1 не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 35, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: