П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

за участі секретаря - Плешинець З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буришин Віталій Васильович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року (головуюча суддя Шепетко І.О., повний текст рішення складено 14.04.2025) у справі №308/17670/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просила: в порядку поділу всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки ВАЗ модель 211440, р.н.з. НОМЕР_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на транспортний засіб марки КАМАЗ модель 5511, р.н.з. НОМЕР_2 ;

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер::03:008:0021, площею 0,1408 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:248;

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 83,9 кв.м, житловою площею:30,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48.

- визнати кредитні кошти, отримані за офертою угода про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 , такими, що є спільними борговими зобов`язаннями подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та здійснити їх поділ боргового зобов`язання (тіла, відсотків та інших платежів) у рівних частках по 1/2, а саме: за ОСОБА_2 визнати особистий борг у сумі основного зобов`язання (тіла) 111 000,00 грн. за офертою та угодою про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 та відсотків, інших супутніх платежів з цієї суми; за ОСОБА_1 визнати особистий борг у сумі основного зобов`язання (тіла) 111 000,00 грн. за офертою та угодою про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 та відсотків, інших супутніх платежів з цієї суми;

- визнати боргове зобов`язання від 12.04.2021 перед ОСОБА_3 (облікова картка платника податків НОМЕР_3 ) в розмірі 35 тисяч доларів США, строк виконання до 12.04.2024 такими, що є спільними борговими зобов`язаннями подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та здійснити їх поділ у рівних частках по 1/2 , а саме: за ОСОБА_2 визнати особистий борг у сумі 17 500 доларів США за борговим зобов`язанням від 12.04.2021 перед ОСОБА_3 (облікова картка платника податків НОМЕР_3 ) зі строком виконання до 12.04.2024; за ОСОБА_1 визнати особистий борг у сумі 17 500 доларів США за борговим зобов`язанням від 12.04.2021 перед ОСОБА_3 (облікова картка платника податків НОМЕР_3 ) зі строком виконання до 12.04.2024.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 липня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 27 вересня 2022 року розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області. Під час перебування у шлюбі в сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою.

Зазначає, що за час перебування у шлюбних відносинах подружжям було набуто у власність наступне майно та зобов`язання:

- житловий будинок за ціною 308 274,80 грн.;

- земельну ділянку за ціною 50 860,03 грн.;

- транспортний засіб марки ВАЗ модель 211440 середня ринкова вартість складає 94264,00 грн.;

- транспортний засіб марки КАМАЗ модель551-середня ринкова вартість складає 305724,00 грн;

- боргові зобов`язання на загальну суму 222 000,00 грн. перед АТ «Альфа-Банк» та 35 000,00 дол. США перед ОСОБА_3 .

Зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення рф відповідач 24.02.2022 виїхав за кордон та перестав підтримувати будь-які контакти з родиною. Подружжя розлучилось. З метою утримання дитини позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів.

Вказує, що до початку війни подружжя проживало в м. Ужгороді у будинку відповідача, проте 24.02.2022 відповідач покинув територію України, позивач була змушена з сином орендувати квартиру та одночасно сплачувати щомісячні платежу за кредитним договором та оренду.

Позивач зазначила, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2023 було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності: - на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :03:008:0021, площею 0,1408 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 248; - на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 83,9 кв.м, житловою площею: 30,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48.

Тобто, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2023 здійснено поділ на рівні частки майна подружжя: житлового будинку та земельної ділянки.

Однак вказаним судовим рішенням не було вирішено питання щодо іншого майна, в тому числі питання щодо поділу боргових зобов`язань, набутих під час шлюбу.

Просила суд врахувати, що подружжям було укладено кредитний договір в інтересах сім`ї на загальну суму 222 000,00 грн., що підтверджується паспортом споживчого кредиту та офертою та укладення угоди про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022. З часу виїзду відповідача за кордон весь тягар по погашенню кредитних зобов`язань залишився на позивачці.

Також зазначає, що кошти на придбання будинку надали батьки позивачки, про що свідчить відповідна розписка. У свою чергу батьки позивачки такі кошти отримали у зв`язку з продажем власної земельної ділянки 09.04.2021 та поверненням боргу в розмірі 10 000,00 дол. США, про що свідчить договір безвідсоткової позики від 29.05.2019, згідно з яким батько позивачки ОСОБА_5 надав позичальнику до 08.05.2020 вказану суму, яку позичальник повернув у вказаний строк. Також ОСОБА_5 отримав грошове відшкодування за моральну шкоду по судовій справі №303/5304/18, а кошти позичив позивачці для придбання будинку та земельної ділянки.

За таких обставин, оскільки при поділі майна враховуються також боргові зобов`язання, що виникли в інтересах сім`ї, вважає, що частину боргу відповідач також зобов`язаний погасити. Вважає, що вказані боргові зобов`язання відносяться до спільних зобов`язань подружжя.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04 квітня 2025 року позовну вимогу ОСОБА_2 в частині: - визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на транспортний засіб марки ВАЗ модель 211440, р.н.з. НОМЕР_1 ; - визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на транспортний засіб марки КАМАЗ модель 5511, р.н.з. НОМЕР_2 ; - визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер::03:008:0021, площею 0,1408 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:248; - визнання за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 83,9 кв.м, житловою площею:30,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48 залишено без розгляду.

Вказана ухвала постановлена судом першої інстанції за наслідками розгляду клопотання поданого представником позивачки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано кредитні кошти, отримані за офертою-угодою про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 таким, що є спільним борговим зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та здійснено поділ боргового зобов`язання (тіла, відсотків та інших платежів) у рівних частках по 1/2, а саме.

-визнано за ОСОБА_2 особистий борг у сумі основного зобов`язання (тіла) 111 000,00 грн. за офертою та угодою про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 та відсотків, інших супутніх платежів з цієї суми;

-визнано за ОСОБА_1 особистий борг у сумі основного зобов`язання (тіла) 111 000,00 грн. за офертою та угодою про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 та відсотків, інших супутніх платежів з цієї суми.

Визнано боргове зобов`язання від 12.04.2021 перед ОСОБА_3 в розмірі 35 тис. доларів США, строк виконання до 12.04.2024 таким, що є спільним борговим зобов`язанням подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та здійснено поділ боргового зобов`язання у рівних частках по 1/2, а саме:

- за ОСОБА_2 визнано особистий борг у сумі 17 500 доларів США за борговим зобов`язанням від 12.04.2021 перед ОСОБА_3 зі строком виконання до 12.04.2024;

- за ОСОБА_1 визнано особистий борг у сумі 17 500 доларів США за борговим зобов`язанням від 12.04.2021 перед ОСОБА_3 зі строком виконання до 12.04.2024.

Рішення місцевого суду в межах розглянутих позовних вимог обґрунтоване тим, що позивачкою доведено належними та допустимими доказами факт отримання коштів в інтересах сім`ї для придбання будинку і земельної ділянки), оскільки такі були отримані позивачкою у борг під час перебування нею у зареєстрованому шлюбі, а доказів використання позивачкою таких коштів на особисті потреби відповідачем не надано.

Суд визнав доведеним укладення позивачкою кредитного договору з АТ «Сенс Банк» на загальну суму 222 000,00 грн 22.02.2022, тобто під час перебування сторін у шлюбі, тому також визнав вказані боргові зобов`язання спільними для обох із подружжя.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буришин Віталій Васильович, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт заперечує укладення кредитного договору позивачем на суму 222000 грн. 22.02.2022 в інтересах сім`ї, оскільки шлюбні стосунку у сторін були лише до 02 листопада 2021 року. Зазначає, що факт припинення шлюбних стосунків між сторонами підтверджується поданою 22.12.2021 ОСОБА_2 позовної заяви до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину. Стверджує, що у вказаній заяві позивачка зазначила, що фактично з червня 2021 року сім`я припинила своє існування.

Припинення шлюбних стосунків до укладення позивачем кредитного договору на думку відповідача доводиться також подання відповідачем ОСОБА_1 09.02.2022 позовної заяви про поділ майна подружжя.

Зазначає, що судом апеляційної інстанції, в ході розгляду справи № 308/2016/22 апеляційний суд, відхиляючи наміри відповідачки в справі встановити режим спільного сумісного обов`язку колишнього подружжя зі сплати кредиту перед АТ «Сенс Банк» встановив, що такий кредит надавався для власних потреб ОСОБА_2 і не був направлений на сімейні потреби, оскільки сторони вже проживали окремо і було подано позов про розірвання шлюбу.

Щодо позики ОСОБА_2 від ОСОБА_3 відповідач вважає, що розписка є фіктивною, а зазначені в ній кошти ніколи до сімейного бюджету не надходили. Вказує, що згоди на отримання таких коштів не надавав та визначає вказану розписку як фіктивний документ, який виник заднім числом на фоні розпаду сімі`ї з метою завдання йому фінансової шкоди на ґрунті особистої неприязні самої позивачки та її родини.

Вказує, що у розписці зазначено про отримання позивачкою від своєї матері 35000 доларів США. У розписці було також зазначено призначення коштів на придбання будинку та земельної ділянки. При цьому зазначає, що загальна вартість придбаного майна подружжям згідно з договорами купівлі-продажу нерухомого майна складала суму, еквівалентну 19 828,00 дол. США.

Разом з тим, апелянт зазначає, що на час придбання подружжям нерухомого майна добре заробляв як відповідач, так і позивачка, та потреби у позиці в подружжя не було.

Вважає, що позичені кошти позивачка витрачала на власні потреби, зокрема сплачувала оренду за житло в період з 24.02.2022 до 31.12.2023, що складала суму в розмірі 6600 дол США.

Вважає, що позивач не довела, що 35000 дол США з моменту їх отримання 12.04.2021 до моменту розриву сімейних стосунків з відповідачем та зміни місця проживання з 02.11.2021 використала в інтересах сім`ї, тому вважає, що вказане грошове зобов`язання є виключно позивача.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в інтересах якої діє адвокат Шпуганич В.П., подала відзив, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що факт отримання позивачкою коштів у борг від ОСОБА_7 підтверджено належними та допустимими доказами. Також звертає увагу, що вказані кошти були отримані позивачкою у борг під час перебування нею у зареєстрованому шлюбі, а доказів використання позивачкою таких коштів на особисті потреби відповідачем не надано. Зазначає, що відповідач, заперечуючи щодо розписки та факту отримання коштів та цільового призначення їх використання, не спростував зазначені обставини.

Вказує, що судом досліджено момент отримання коштів, а також наявність у третьої особи таких коштів і теоретичну можливість їх дачі для оплати за договором купівлі-продажу. Відповідач не спростував вказаної обставини, а отже судом визнано вказану обставину доведеною, що відповідає стандарту доказування у цивільних справах.

Щодо укладеного позивачкою ОСОБА_2 із АТ «Сенс Банк» договору кредиту на загальну суму 222000,00 грн. зазначила, що таку угоду було підписано 22.02.2022, тобто під час перебування сторін у шлюбі, що підтверджується паспортом споживчого кредиту та офертою на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501437256. Мета отримання кредиту - на споживчі цілі, строк кредитування 60 місяців, дата повернення кредиту 22.02.2027.

Зазначає, що саме з 24 лютого 2022 року, коли відповідач виїхав з України, і припинилися шлюбні відносини з ним. У своїх доводах посилається на висновки, зроблені судом в постанові Верховного Суду від 6 березня 2024 року у справі № 209/1815/22, за якою презюмується, що і придбання, і витрачання коштів у період спільного проживання здійснюється в інтересах сім`ї. Тому саме сторона, яка це заперечує, повинна доводити протилежне. Вказує, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів, що у період з вересня 2021 року проживав окремо від позивачки, чи встановлював режим окремого проживання тощо.

Щодо доводів апелянта про встановлення в рішенні апеляційного суду преюдиції щодо кредитних зобов`язань позивачки, ОСОБА_2 у відзиві зазначила, що таке не може прийматись до уваги, оскільки в суді апеляційної інстанції вказані вимоги щодо поділу кредитних та боргових зобов`язань не були прийняті судом до розгляду, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Межі розгляду апеляційним судом

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Фактичні обставини справи та застосовані норми права

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2017, який було розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2022 року (а.с.11-12 том 1).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хвастою М.М., реєстровий №640, ОСОБА_2 отримала у власність належний продавцю ТОВ «Кей-Колект» житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45-48 том 1).

Копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.04.2021, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Хвастою М.М., реєстровий №639, підтверджується, що ОСОБА_2 придбала у власність земельну ділянку кадастровий номер: :03:008:0021, площею 0.1408 га. (а.с.51-53 том 1).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.03.2023 було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 здійснено поділ спільної сумісної власності подружжя та визнано за ОСОБА_1 право власності: - на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер: :03:008:0021, площею 0,1408 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 248; - на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 83,9 кв.м, житловою площею: 30,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48 (а.с.55-58 том 1).

З поданої ОСОБА_2 розписки від 12.04.2021 вбачається, що позивачка ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_3 кошти в сумі 35000 доларів США для придбання будинку та земельної ділянки та зобов`язалась повернути вказані кошти до 12.04.2024 (а.с.60 том 1).

З договору оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 вбачається, що позивачкою ОСОБА_2 було підписано договір споживчого кредиту у АТ «Сенс Банк» на умовах отримання «Кредиту готівкою» в сумі 222000 грн з процентною ставкою 35.0% річних, строком на 60 місяців. У пункті 1 Договору вказано опис послуги: надання споживчого кредиту грошових коштів, що надаються Банком Позичальнику на споживчі цілі (а.с.15-17 том1).

Договором акцепту пропозиції на укладення угоди споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 ОСОБА_2 прийняла вказану угоду (а.с.18-20 том 1).

Застосовані норми матеріального права та мотиви апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 60 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як встановлено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 березня 2023 року у справі № 308/2016/22 здійснено поділ спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - земельної ділянки кадастровий номер :03:008:0021, площею 0,1408 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок за цією ж адресою, загальною площею: 83,9 кв.м, житловою площею:30,1 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 48, які були придбані сторонами в шлюбі. Визнано за ОСОБА_1 право власності: - на 1/2 частину кожного з цих об`єктів.

Позивач у даній справі стверджує, що будинок і земельна ділянка були придбані за кошти, які були отримані в борг від матері позивачки ОСОБА_3 , на підтвердження чого надано розписку від 12.04.2021, в якій зазначено цільове призначення коштів - 35000 доларів США для придбання будинку та земельної ділянки (а.с.60 том1). Дійсність цього договору позики відповідачем не спростовано. Також відповідачем не надано доказів того, що у подружжя були відповідні кошти на придбання земельної ділянки та будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що під час поділу майна подружжя мають враховуватися борги подружжя, а також зобов`язальні правовідносини, які виникли в інтересах сім`ї, і якщо «одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя». Отож, подружжя набуває не тільки «грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно» від укладеного кредитного договору, але і зобов`язання повернути кредитні кошти, яке подружжя виконує як солідарні боржники (постанова Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17).

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 у справі № 638/18231/15 зазначила, що «за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Велика Палата Верховного Суду вважає слушними доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту статті 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства (див. наприклад постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (провадження № 14-81 цс 18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178 цс 18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386 цс 18), від 23 січня 2019 року у справі № 712/21651/12) (провадження № 14-526 цс 18)).

Разом із цим Велика Палата Верховного Суду зауважує, що одним із завдань суду, а Верховного Суду зокрема, є тлумачення чинного законодавства, усунення недоліків законодавчої техніки та нормативних прогалин. Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства, серед яких, зокрема, визначені справедливість, добросовісність та розумність.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Той факт, що подружжя не врахувало відповідних боргових зобов`язань при укладенні договору про поділ майна подружжя, не може доводити відсутність цих спільних боргових зобов`язань у колишнього подружжя.

Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Отже, усуваючи наведений законодавчий недолік, Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами».

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що кошти за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , сторони витратили в інтересах сім`ї, а саме на придбання земельної ділянки та житлового будинку, поділ яких як спільної сумісної власності здійснено судовим рішенням у справі № 308/2016/22. А отже ОСОБА_1 , крім набуття у власність 1/2 частини цього майна, набув зобов`язання у вигляді повернення позиченої грошової суми. Внаслідок придбання земельної ділянки та будинку за кошти, отримані у позику, боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір, оскільки договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладений в інтересах сім`ї, створює обов`язки і для другого з подружжя ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що загальна вартість придбаного майна подружжям згідно з договорами купівлі-продажу нерухомого майна складала суму, еквівалентну 19 828,00 дол. США, колегія судів до уваги не бере, оскільки відповідачем не було доведено, що на час придбання нерухомого майна у подружжя були наявні відповідні кошти, та не доведено того факту, що кошти, отримані згідно розписки, були використані ОСОБА_2 не в інтересах сім`ї.

Так само не спростовано відповідачем і доводи позивача, що кошти, отримані за офертою-угодою про надання споживчого кредиту №501437256 від 22.02.2022 були використані ОСОБА_2 в інтересах сім`ї. Вказаний був укладений ОСОБА_2 22.02.2022 - під час перебування сторін у шлюбі, на споживчі цілі. Зазначення у пункті 3 вказаного договору «кредит надається позичальнику для власних потреб» не спростовує того факту, що кредит є споживчим, та не свідчить про те, що кошти були використані ОСОБА_2 виключно для своїх, власних, особистих потреб, а не в інтересах сім`ї, зокрема, і в інтересах сина сторін, який, після виїзду відповідача 24.02.2022 за межі України, залишився із позивачкою. А тому безпідставним є посилання апелянта на постанову Закарпатського апеляційного суду у справі № 308/2016/22, у якій вказаний кредитний договір не був предметом розгляду.

Висновки апеляційного суду

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. У відповідності до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, ч. 2 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Буришин Віталій Васильович залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2025 року.

Головуюча:

Судді: