КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просило суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» суму заборгованості основного боргу за постачання теплової енергії за період з 10.2018 року по 12.2021 року у розмірі 21894,28 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» інфляційну складову боргу у розмірі 11702,64 грн., 3 % річних нарахованих у розмірі 385,10 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість по внескам за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії (ВКО ЦО) за період з 03.2020 по 09.2021 в розмірі 227,57 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалося на те, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001. укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Вказувало, що з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

Посилалося на те, що власником нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.12.2009 № 954, загальною площею 57,70 кв.м. є ОСОБА_1 .

Зазначало, що 26.12.2018 між КП «Київтеплоенерго» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір № 250406-06 на постачання теплової енергії, відповідно до якого позивач зобов`язався постачати теплову енергію відповідачу, а відповідач зобов`язався отримувати теплову енергію та оплачувати її вартість відповідно до умов, викладених у цьому договорі. Об`єктом постачання теплової енергії є нежитлове приміщення відповідача за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, в порушення умов договору, відповідач своєчасно не вносив плату за фактично спожиту теплову енергію, в результаті чого з 01.10.2018 по 31.10.2021 утворилась заборгованість, яка становить 21894,28 грн., яку останній має сплатити з урахуванням індексу інфляції у розмірі 11702,64 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 385,10 грн.

Також вказувало, що у відповідача виник обов`язок сплати внесків за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії (ВКО ЦО), який встановлено за адресою відповідача в розмірі 227,57 грн.

З огляду на означене, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, який просив задовольнити.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02.06.2025 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» суму заборгованості основного боргу за постачання теплової енергії за період з 10.2018 по 12.2021 у розмірі 21 894 грн. 28 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 11 702 грн. 64 коп., 3 % річних у розмірі 385 грн. 10 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість по внескам за обслуговування будинкового вузла комерційного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії (ВКО ЦО) за період з 03.2020 по 09.2021 у розмірі 227 грн 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 028 грн. (а.с. 181-185).

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на території України з 03.04.2020 було запроваджено карантин, на період дії якого ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби COVID-19» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3 % річних та інфляційних втрат.

Посилається, що положення зазначеного закону судом першої інстанції не було враховано, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 07.10.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем подано не було.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України його законність в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, КП «Київтеплоенерго», є правонаступником ПАТ «Київенерго», визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідно Закону України № 1198-VІІ від 10.04.2014 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» з 01.08.2018.

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Відтак, з 01.05.2018 надання послуг з постачання теплової енергії здійснює КП «Київтеплоенерго».

Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою), починаючи з 01.11.2021 здійснюються на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постанови №830 « Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії від 21.08.2019.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води.

Так, 26.12.2018 між КП «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 було укладено договір № 250406-06 на постачання теплової енергії, предметом якого є постачання, коригування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором.

За умовами вказаного договору, абонент зобов`язався виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач у порушення вимог чинного законодавства у сфері комунальних послуг своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість за період з 01.10.2018 по 31.10.2021, яка становить 21 894 грн 28 коп., дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за спожиті послуги, а також підстав для стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних.

ОСОБА_1 , заперечуючи проти рішення суду в частині стягнення інфляційної складової борги та 3 % річних, посилається на те, що у період виникнення заборгованості були встановлені обмеження, якими заборонялося нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3 % річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів такі доводи апеляційної скарги відхиляє як необґрунтовані та вважає вірними висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є право відношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У даній справі, що переглядається, позивачем пред`явлені вимоги до відповідача про стягнення, зокрема, але не виключно, 3 % річних та інфляційних втрат, у зв`язку з несплатою заборгованості за постачання теплової енергії за період з 10.2018 року по 12.2021 року.

В свою чергу, апелянт вважає, що у цей період позивач був позбавлений права нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних, з огляду на запровадження карантину, в період якого було заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 з 12.03.2020 на всій території України було запроваджено карантин та на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 530-ІХ від 17.03.2020), а також протягом 30 днів з дня його відміни, заборонено: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Однак, позивач, заявляючи вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у позовній заяві посилався на положення ст. 625 ЦК України.

Приписи статті 625 ЦК України наголошують на тому, що нарахування процентів пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому нарахування 3 % річних та застосування індексу інфляції до боргу не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки узгоджуються із постановою Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 922/175/18, де зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено. Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природою.

Враховуючи викладене, а також те, що передбачене частиною 2 статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, і є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника, а відтак нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат відповідає вимогам чинного законодавства, тому правильним та законним є висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Інші доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують обґрунтованість позовних вимог КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

У зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 червня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова