КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Майстренка О.М., у місті Києві, за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди (немайнової), завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади, відповідно до якого просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 122 506, 45 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Судові витрати покласти на відповідача.

Позов обґрунтований тим, що 04 листопада 2021 року посадовою особою Управління патрульної поліції в Харківські області Департаменту патрульної поліції було складено відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 122 Кодексу України та накладено на нього штраф у розмірі 1 700, 00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, він оскаржив її до адміністративного суду.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 січня 2022 року позов залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2023 року позов було задоволено та скасовано вказану постанову у справі про адміністративне правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито.

Позивач вважає, що посадова особа відповідача при складанні постанови грубо порушила відносно нього норми законодавства, порушила його права, що заподіяло йому глибокі і тривалі моральні страждання.

Незаконне притягнення до адміністративної відповідальності вплинуло на його здоров`я, пригнітило душевний стан. Він був направлений на стаціонарне лікування до відділення судинної патології Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України та після виписки проходив амбулаторне лікування.

Зазначає, що він не зміг приділяти належної уваги рідним, так як був зайнятий судовими провадженнями по скасуванню вказаної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Вищевикладене заподіяло йому моральну шкоду, яку він, посилаючись на спеціальні норми, що регулюють правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а саме: ст. 1176 ЦК України, норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність», оцінює у 122 506,45 грн і вимагає стягнути вказану суму з відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування йому моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю спричинення йому такої шкоди, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та причинно-наслідкового зв`язку між діями уповноваженої особи Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та заявленими позовними вимогами, є необґрунтованими.

Наголошує, що незаконними діями працівника поліції йому було завдано моральну шкоди, яка полягає у тому, що під час складання постанови про адміністративне правопорушення у нього з`явилося відчуття тривоги, хвилювання та безсоння.

Внаслідок неправомірних дій працівника поліції він був змушений витрачати час на збирання доказів, складання процесуальних документів, звернення до суду, участі у судових засіданнях, пошуках кваліфікованої юридичної допомоги, через що у нього зірвалися життєві плани, відбулися погіршення стосунків з оточуючими людьми.

23 жовтня 2025 року на адресу апеляційного суду від представника Департаменту патрульної поліції - Пилипенко О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якої просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Заперечуючи щодо доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини справи.

Як доказ протиправності дій працівника ДПП та заподіяння моральної шкоди, позивач посилається на постанову Другого апеляційного суду міста Харкова від 04 травня 2023 року у справі № 643/20086/21.

Разом з тим, зазначає, що скасовуючи рішення місцевого суду і закриваючи провадження в адміністративній справі, апеляційним адміністративним судом не було встановлено очевидної невідповідності дій патрульного поліцейського вимогам закону або інших протиправних дій працівників поліції, які містять ознаки свавільності.

Наголошує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що складання постанови у листопаді 2021 року працівником патрульної поліції відносно позивача викликали погіршення стану здоров`я останнього у грудні 2022 року.

На підставі викладеного вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

13 листопада 2025 року від позивача у справі ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 189-190).

Інші особи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи не з`явилися (а.с. 185, 187).

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції було встановлено, що 04 листопада 2021 року посадовою особою Управління патрульної поліції в Харківські області Департаменту патрульної поліції було складено відносно позивача постанову серії ЕАО №4986762 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст.122 КУпАП у зв`язку із перевищенням швидкості, що було зафіксовано приладом TruCam LTI 20/20 ТС00709 та накладено на позивача штраф у розмірі 1700 гривень.

Позивач не погодився із вказаною постановою та оскаржив до суду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2022 року у справі № 643/20086/21 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у справі № 643/20086/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року по справі № 643/20086/21 скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Інспектора 4 батальйону 6 роти УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Семененко Д.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено. Скасовано постанову серії ЕАО №4986762 від 04 листопада 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700, 00 грн, а провадження по справі закрито.

Приймаючи вказану постанову суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова серії ЕАО №4986762 від 04 листопада 2021 року не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності роз`яснено його права та обов`язки. Отже, доказів, які б підтверджували факт роз`яснення позивачу прав та обов`язків під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд виснував, що Департаментом патрульної поліції не доведено, що справу було розглянуто з дотриманням процедури розгляду справи та не спростовано твердження позивача, що йому не було роз`яснено його права та обов`язки, проігноровано клопотання щодо виклику адвоката та ознайомлення з доказами по справі.

Судом першої інстанції було зазначено, що у матеріалах справи міститься виписка з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2246, яка складена у відділенні судинної патології Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України з якої вбачається, що позивач у період з 14 грудня 2022 року по 24 грудня 2022 року проходив стаціонарне лікування із діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеня за гіпертонічним типом.

Також в матеріалах справи міститься виписка з історії хвороби, складена на ім`я позивача у Краснокутській центральній районній лікарні, про те що позивач поступив 22 січня 2014 року на лікування із струсом головного мозку, травма кримінального характеру.

Відповідно до копії свідоцтво про народження позивача, пенсійне посвідчення матері позивача ОСОБА_2 та довідки МСЕК про те, що останній встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з 09 січня 2024 року безтерміново.

Районний суд зазначив, що скасовуючи рішення місцевого суду і закриваючи провадження в адміністративній справі, Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 04 травня 2023 року у справі №643/20086/21 не було встановлено очевидної невідповідності дій патрульного поліцейського вимогам закону, або інших протиправних дій працівників патрульної поліції, які містять ознаки свавільності.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції виснував, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність причинного зв`язку між погіршенням його здоров`я та діями працівника патрульної поліції по складанню відносно позивача постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Аналогічну норму містить частина перша статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відповідно до якої, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

За обставинами цієї справи позивач під слідством чи судом не перебував, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 122 КУпАП у виді штрафу була складена в день фіксації події, відповідно шкоди позивачу заподіяно внаслідок здійснення щодо нього адміністративного провадження, тому норма цієї статті, а також статті 1176 ЦК України, не підлягають до застосування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, вказав, що відшкодування шкоди у даному випадку відбувається, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що врегульовано статтями 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 та вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22 (провадження № 14-87цс24).

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04 листопада 2021 року посадовою особою Управління патрульної поліції в Харківські області Департаменту патрульної поліції було складено відносно позивача постанову серії ЕАО №4986762 у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП у зв`язку із перевищенням швидкості, що було зафіксовано приладом TruCam LTI 20/20 ТС00709 та накладено на позивача штраф у розмірі 1700 гривень.

ОСОБА_1 не погодився із вказаною постановою та оскаржив до суду.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2022 року у справі № 643/20086/21 позов ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с. 10-14).

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2023 року у справі № 643/20086/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року по справі № 643/20086/21 скасовано. Прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 до Інспектора 4 батальйону 6 роти УПП в Харківській області старшого лейтенанта поліції Семененко Д.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задоволено. Скасовано постанову серії ЕАО №4986762 від 04 листопада 2021 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700, 00 грн, а провадження по справі закрито (а.с. 15-17).

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2246, яка складена у відділенні судинної патології Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України з якої вбачається, що позивач у період з 14 грудня 2022 року по 24 грудня 2022 року проходив стаціонарне лікування із діагнозом дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ступеня за гіпертонічним типом (а.с. 18).

Також в матеріалах справи міститься виписка з історії хвороби, складена на ім`я позивача у Краснокутській центральній районній лікарні, про те що позивач поступив 22 січня 2014 року на лікування із струсом головного мозку, травма кримінального характеру (а.с. 20).

Відповідно до копії свідоцтво про народження позивача (а.с. 24), пенсійне посвідчення матері позивача ОСОБА_2 та довідки МСЕК про те, що останній встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з 09 січня 2024 року безтерміново (а.с. 23).

Встановлено, що задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 04 травня 2023 року у справі № 643/20086/21 посилався на те, що оскаржувана постанова серії ЕАО №4986762 від 04 листопада 2021 року містить пункт 8, де зазначено, що права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП позивачу роз`яснено, проте підпис ОСОБА_1 під даним пунктом відсутній. Посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності були роз`ясненні права та обов`язки останньому вказана постанова серії ЕАО №4986762 від 04 листопада 2021 року не містить. Таким чином, Другий апеляційний адміністративний суд виснував, що відповідачем не доведено, що справу було розглянуто з дотриманням процедури розгляду справи та не спростовано твердження позивача, що йому не було роз`яснено його права та обов`язки, проігноровано клопотання щодо виклику адвоката та ознайомлення з доказами по справі.

На підставі викладеного, притягнення позивача до адміністративної відповідальності є незаконним, відтак наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, при цьому, відшкодування у цьому разі здійснюється незалежно від вини органу чи посадової особи державної влади.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги в частині вимоги щодо стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 122 506, 45 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди колегія суддів оцінює критично з огляду на наступне.

Як було встановлено судом першої інстанції та з чим погодився суд першої інстанції, позивачем не надано доказів, які б підтвердили причинний зв`язок між неправомірними діями працівника патрульної поліції із складання постанови у справі про адміністративне правопорушення і станом здоров`я позивача, зокрема із перебуванням його на лікуванні у грудні 2022 року.

Зі змісту виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №2246, яка складена у відділенні судинної патології Інституту неврології, психіатрії та наркології НАМН України в розділі «Скарги» зі слів позивача вказано, що він хворіє вже близько 5 років.

Тобто на вказані захворювання позивач хворів протягом тривалого часу до складання у листопаді 2021 року відносно нього працівником патрульної поліції постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Надана виписка з історії хвороби, складена на ім`я позивача у Краснокутській центральній районній лікарні складена у 2014 році, тобто також задовго до виникнення спірних правовідносин у листопаді 2021 року, а отже не має стосунку до обставин справи.

Отже, в справі відсутні докази того, що саме складання у листопаді 2021 року відносно позивача працівником патрульної поліції постанови у справі про адміністративне правопорушення викликали погіршення стану здоров`я позивача у грудні 2022 року.

Так само не надано позивачем доказів, що складання відносно нього постанови у справі про адміністративне правопорушення перешкоджає йому спілкуватись (відвідувати) його родичів, зокрема відвідувати мати.

Апеляційний суд зазначає, що спірні правовідносини в цій справі виникли з приводу відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконним рішенням працівника поліції, з`ясування обсягу душевних страждань, визначення розміру грошового відшкодування. В свою чергу, права ОСОБА_1 на справедливий, публічний розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності були захищені судом, внаслідок чого реалізовано похідне провадження про відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 04 травня 2023 року у справі №643/20086/21 було скасовано рішення Московського районного суду міста Харкова не у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із недотриманням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, враховуючи, зокрема, тривалість вчинення позивачем дій щодо захисту його порушених прав у суді у зв`язку з неправомірним прийняттям відповідачем постанови про адміністративне правопорушення, виходячи із засад розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та вважає, що грошова сума у розмірі 1 000 грн є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 липня 2025 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції ( юр. адр. 03048 м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстр. АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у сумі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови складено 19 листопада 2025 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв