Номер провадження 2-о/754/568/25
17 листопада 2025 року м.Київ
Суддя Деснянського районного суду м.Києва Скрипка О.І., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту смерті фізичної особи, яка померла за межами України (на території Російської Федерації), -
Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті фізичної особи, яка померла за межами України (на території Російської Федерації).
У даній заяві заявник просить суд встановити факт смерті її брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Щолково, Московська обл., Російська Федерація. Як зазначає заявник, оскільки свідоцтво про смерь брата видано на території РФ, то воно не визнається для державної реєстрації смерті в Україні без встановлення відповідного факту в судовому порядку. Встановлення даного факту заявник пов`язує із можливістю реалізації її спадкових прав після смерті її брата.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, прихожу до висновку, що зазначене питання не може бути вирішене шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, в судовому порядку з огляду на наступне.
Порядок звернення до суду за судовим захистом врегульований Цивільно-процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви (заяви) має відбуватись із дотриманням певних умов.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.ч. 3-4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Порядок проведення реєстрації актів цивільного стану визначено Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 1 липня 2010 року № 2398-VIзі змінами.
Захист прав громадян України за кордоном, в тому у числі реєстрація актів цивільного стану, здійснюється консульськими установами України відповідно до "Консульського статуту України" від 2 квітня 1994 року N 127/94 зі змінами.
За приписами ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси), до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Статтею 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» №2398-VI від 01.07.2010 року зі змінами передбачено як підставу реєстрації смерті фізичної особи рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом № 1 Управління РАГС по міським округам Щолково та Лосино-Петровський Головного управління РАГС Московської області, Російська Федерація, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Щолково Московської області, Російська Федерація. Зазначено, що померлий ОСОБА_2 має громадянство Російської Федерації.
Вказана територія, де настала смерть ОСОБА_2 є територією Російської Федерації і не є територією України, яка тимчасово окупована Російською Федерацією, до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, згідно Наказу №309 від 22.12.2022 року не внесена, тому положення Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", а відповідно і положення ст.317 ЦПК України, до вказаної правової ситуації застосовані бути не можуть.
В тому разі, якщо ОСОБА_2 на момент смерті являвся громадянином України, то реєстрація його смерті мала бути проведена консульською установою України, яка здійснює свою діяльність на території Російської Федерації.
Враховуючи, що діяльність консульських установ України на території росії припинено (повідомлення МЗС від 13.03.2022 року), то реєстрація актів цивільного стану щодо громадян України на території вказаної держави є неможливим.
За таких обставин, звернення про встановлення факту смерті громадянина України на території іншої держави за умови неможливості реєстрації його смерті відповідно до вищевказаного порядку до національного суду є правомірним, за вказаної правової ситуації судом можуть бути застосовані загальні принципи «Намібійські винятки», сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на території такої держави.
Однак, заявником не подано доказів того, що ОСОБА_2 на час його смерті на території Російської Федерації належав до громадянства України. Окрім того, надане свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , як громадянина РФ, видано російською владою на території Російської Федерації, а не на тимчасово окупованій території України.
Так, відповідно до статті 4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України "Про громадянство України", добровільне набуття громадянином України громадянства іншої держави, якщо на момент такого набуття він досяг повноліття, є підставою для втрати громадянства України.
Таким чином, заявником не підтверджено, що особа, смерть якої настала на території іншої держави, являлась громадянином України і реєстрація факту її смерті в іншому, ніж судовий, порядку неможлива, місцем смерті не є тимчасово окупована територія України, а до повноважень судів Україні не віднесено встановлення фактів смерті іноземних громадян на території іноземних держав.
Окремо слід зазначити, що суд встановлює відповідно до ст. 315 ЦПК України факт смерті особи в певний час, проте не факт смерті особи в певному місці. Дата смерті ОСОБА_2 заявниці відома та встановлена свідоцтвом про смерть.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами членами СНД, зокрема, Україною і Російською Федерацією, та ратифікованоюЗаконом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Дія вказаної Конвенції відповідно до Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-IX від 01 грудня 2022 року, який набрав чинності 23 грудня 2023 року, була зупинена у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь, також Україна згідно з положеннями зазначеногоЗаконувийшла з цієї конвенції.
Так, дія Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року зупинена з 27 грудня 2022 року.
Дія цієї Конвенції (у тому числі й ст. 13) зупиняється щодо будь-яких документів виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка Білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.
Проте, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІУкраїна приєдналася до Конвенції, що набула чинності з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з Росією і Білоруссю.
Водночас, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» було установлено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Таким чином, станом на день розгляду заяви, свідоцтво про смерть, видане на території Російської Федерації, не потребує будь-якої легалізації, тому свідоцтво про смерть ОСОБА_2 має бути прийнято органами державної влади як доказ його смерті, оскільки підтверджує цей факт. Доказів наявності у неї перешкод у цьому, не прийняття такого документа державними органами чи посадовими особами України заявником не надано.
Повторна реєстрація смерті особи законодавством України не передбачена.
Суд не може підміняти державний орган, приймаючи рішення, та вирішувати питання, які належать до компетенції іншого суб`єкта владних повноважень.
Заявник не позбавлена можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підставі наданого суду свідоцтва про смерть.
Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.
З огляду на зазначене вище та враховуючи заявлені вимоги, у відкритті провадження за заявою про встановлення факту смерті іноземного громадянина на території іншої держави слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 186,315,318, 353 ЦПК України, -
Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про встановлення факту смерті фізичної особи, яка померла за межами України (на території Російської Федерації).
Матеріали заяви з додатками до неї повернути ОСОБА_1 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 листопада 2025 року.

Суддя: