_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-н/947/6338/25
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

14.11.2025 м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Цирфа К.А., вивчивши матеріали заяви комунального підприємства «Джерело Комунсервіс» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги централізованого водопостачання у розмірі 6 221,44 грн., інфляційних витрат у розмірі 428,52 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 128,44 грн., а також судового збору у розмірі 302,80 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Джерело Комунсервіс» звернулось до Київського районного суду м. Одеси із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги централізованого водопостачання у розмірі 6 221,44 грн., інфляційних витрат у розмірі 428,52 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 128,44 грн., а також судового збору у розмірі 302,80 грн.

Дослідивши матеріали заяви комунального підприємства «Джерело Комунсервіс» суддею встановлено наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно з ч.1 ст.164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду заяви про видачу судового наказу ставка судового збору складає 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302,80 грн).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України реалізовано за допомогою комп`ютерної програми документообігу загальних судів "Д-3". Дані, щодо підтвердження сплати (повернення) судового збору надходять в автоматичному режимі до "Д-3", при цьому виконується автоматичне поєднання записів про сплату (повернення) судового збору, які зазначаються в картці справи, з записами підтверджень про оплату (повернення) судового збору, які надійшли з Державної казначейської служби України.

Натомість, як вбачається з доданої до позовної заяви копії платіжної інструкції №2323 від 24.04.2025 у розмірі 302,80 грн., позивачем сплачено судовий збір на неналежний рахунок, а саме: отримувач ОДВ, ГУДКСУ в Одеській області; код отримувача 37607526, рахунок отримувача: UA0015624, надавач платіжних послуг отримувача: Казначейство України, що не є розрахунковим рахунком Київського районного суду м. Одеси (UA0015756).

Таким чином, долучена до заяви платіжна інструкція №2323 від 24.04.2025 про сплату судового збору у розмірі 302,80 грн не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання даної заяви до Київського районного суду м. Одеси.

Крім того, варто зазначити, що згідно з ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів (заяв) з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Предметом заяви у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуги централізованого водопостачання. Такі послуги надаються за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально не відноситься до Київського району м. Одеси.

З урахуванням наведеного, заява про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи те, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ст. 160, 161, 163-165, 259, 260, 353, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити комунальному підприємству «Джерело Комунсервіс» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги централізованого водопостачання у розмірі 6 221,44 грн., інфляційних витрат у розмірі 428,52 грн. та трьох відсотків річних у розмірі 128,44 грн., а також судового збору у розмірі 302,80 грн.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К. А. Цирфа