Провадження номер 2-о/741/41/25
Єдиний унікальний номер 741/310/25
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2025 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Кузьменка І.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Дзюби В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, Носівська об`єднана територіальна громада в особі Носівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Носівського районного суду Чернігівської області з цією заявою.

Заявлені вимоги вмотивовані тим, що у липня 2019 року у м. Носівка заявник познайомилась з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З липня 2019 року і до часу смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 вона проживала з ним однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у будинку АДРЕСА_1 .

Заявниця у іншому шлюбі не перебувала і не перебуває, оскільки рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 02 березня 1999 року шлюб з ОСОБА_4 був розірваним. ОСОБА_3 у шлюбі не перебував, близьких родичів не мав.

Із ОСОБА_3 заявниця проживала однією сім`єю як чоловік та жінка, спільно вели побут, господарство, мали спільний бюджет, сплачували рахунки за комунальні послуги, купували речі, предмети побуту, а також мали взаємні права та обов`язки, притаманні сім`ї, а у подальшому планували укласти шлюб. У будинку, у якому проживали, спільно проводили поточний ремонт, на присадибній ділянці вирощували полуницю та продавали її, спільно працювали у підприємців по найму і на ці кошти жили. У всіх установах ОСОБА_3 вказував адресу їхнього спільного проживання, у зв`язку з чим у 2023 році на її (заявниці) адресу виконавчою службою надсилались документи на ім`я ОСОБА_3

06 червня 2024 року саме на адресу: АДРЕСА_1 , де вони проживали, чоловіку прийшла повістка і він був мобілізованим до Збройних Сил України, брав участь у бойових діях по захисту країни від агресії російської федерації.

В особистій справі мобілізованого до лав ЗСУ ОСОБА_3 заявниця була вказана як його дружина, а місцем проживання зазначено АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у зоні проведення бойових дій в с. Роботине Запорізької області отримав ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені вибухами та уламками, від яких помер.

ІНФОРМАЦІЯ_3 заявниці в усній формі було повідомлено, що остання матиме право на одноразову грошову допомогу при пред`явленні рішення суду, яким буде встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із загиблим військовослужбовцем, що передбачено статтею 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Ураховуючи, що в даному випадку є відсутнім спір про право, просила суд встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з липня 2019 року по день смерті останнього, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області Крупини А.О. від 14 лютого 2025 року було відкрито окреме провадження в даній цивільній справі, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні, викликано до суду учасників справи, копію ухвали та копію заяви з доданими до неї документами надіслано учасникам справи (а. с. 23).

12 лютого 2025 року на адресу суду від представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Хмари Ю.О. до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких порушувалось питання про залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а у випадку відмови в залишенні без розгляду заяви у задоволенні вимог відмовити.

Міністерство оборони України (надалі Міністерство) вважало, що в даному випадку відсутні правові підстави для задоволення вищевказаних вимог; заявник не підтвердила жодними належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому у задоволенні заяви необхідно відмовити. Міністерство не заперечувало проходження військової служби у Збройних Силах України та факту загибелі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, на думку Міністерства, подані заявником докази не підтверджують факту ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Оскільки рішення суду у цій справі фактично вирішуватиме про права та обов`язки Міністерства щодо виплати одноразової грошової допомоги, що у свою чергу свідчить про наявність предмету спору, а саме, страхової виплати і права на виплату, заяву слід залишити без розгляду, оскільки існує спір про право (а. с. 37-40).

У судовому засіданні свідок сторони заявника ОСОБА_5 показала, що мешкає у м. Носівка. Починаючи з 2019 року, їй відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали спільно по АДРЕСА_1 , вона їх часто бачила разом, вони удвох приходили та допомагали їй по роботі у дворі та на городі, а, отже, вона була впевненою, що вони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) є подружжям. Іншої сім`ї у ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) не було, дітей також, він жив у ОСОБА_7 ( ОСОБА_1 ). По них було видно, що жили вони як подружжя, разом купували продукти, удома вирощували суницю, яку продавали, а спільно зароблені кошти спрямовували на оплату житлово-комунальних послуг. Свідку відомо, що з попереднім чоловіком ( ОСОБА_8 ) ОСОБА_1 розлучилась, її син ОСОБА_9 помер, а ОСОБА_3 загинув на війні.

У судовому засіданні свідок сторони заявника ОСОБА_10 повідомила, що є мешканкою м. Носівка. З ОСОБА_7 ( ОСОБА_1 ) знайома досить давно, остання у 2018 році поховала сина та колишнього чоловіка. У 2019 році ОСОБА_7 познайомилась зі ОСОБА_6 , після чого вони почали проживати разом по АДРЕСА_1 , у будинку АДРЕСА_2 , до часу призову ОСОБА_6 до Збройних Сил. Різниця між ними у віці у 15 років не була перешкодою для такого проживання. Разом вони ( ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) ходили разом, взявшись за руки, ходили, допомагали людям у веденні їх господарств, садили власний город, вирощували для продажу суницю, купували продукти. Свідку відомо, що ОСОБА_3 пропонував зареєструвати з ОСОБА_1 шлюб.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала повністю та просила її задовольнити з правових підстав, зазначених у ній. Стверджувала, що спільно з ОСОБА_3 вони прожили як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у її будинку АДРЕСА_1 загалом п`ять років та чотири місяці, а підтвердженням проживання слугує і той факт, що саме ОСОБА_3 за життя, коли притягувався судом до адміністративної відповідальності, завжди указував адресу свого місця проживання: АДРЕСА_1 , попри те, що не був там прописаним, повістка про призив на службу до ЗСУ була виписана на указану адресу, саме звідти його забрали і до ЗСУ, а у подальшому доставили тіло для поховання. Підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідне задля набуття та реалізації права на отримання грошової допомоги.

Представник заявника адвокат Левченко Г.В., посилаючись на приписи ст. 13, п. 5, 6 cт. 14, п. 3, 4, 10, 13 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 3, ч. 1 ст. 36 Сімейного кодексу України, ч. 1 та 2 ст. 315 ЦПК України, рішення Конституційного Суду України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі № 1-8/99 (№ 5-рп/99) та прецедентну практику Верховного суду України та з огляду на досліджені у судовому засіданні докази, уважав, що заява підлягає до повного задоволення, а права ОСОБА_1 , як особи, яка проживала однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем захищеними. Привертав увагу суду, що в особовій справі мобілізованого до лав ЗСУ ОСОБА_3 саме ОСОБА_1 була указана як дружина, а місцем проживання зазначено АДРЕСА_1 .

Представник Міністерства оборони України Дзюба В.Ю. проти заяви ОСОБА_1 заперечував, адже для задоволення заяви необхідно було встановити не тільки факт спільного проживання за однією адресою, а й факт ведення спільного господарства, який при розгляді справи не встановлено. Акцентував увагу суду, що в наявних у справах постановах Носівського районного суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності ним декларувалось три різні адреси свого місця проживання. За матеріалами справи не установлено фактів перерахування ОСОБА_3 свого грошового забезпечення або його частини для ОСОБА_1 . За життя сам загиблий не визначав ОСОБА_1 своєю цивільною дружиною, а РТЦК та СП чи командир військової частини самостійно на це не уповноважені. Тільки показів свідків для задоволення судом заяви ОСОБА_1 недостатньо. Стороною заявника до суду не надано доказів не перебування ОСОБА_3 у іншому зареєстрованому шлюбі.

Представник Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради у судове засіданні не з`явився, через підсистему «Електронний суд» 15 квітня 2025 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, за наявними в ній матеріалами та дослідженими у судовому засіданні доказами. Проти задоволення заяви не заперечував. (а. с. 77).

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні установлено, що заявник ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянкою України, починаючи з 07 жовтня 2020 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 та є власником (розмір частки 1/1) житлового будинку за указаною адресою (а.с.8, 9,10).

Рішенням Носівського районного суду 02 березня 1999 року, яке набрало законної сили, шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано (а. с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 39 років помер ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 11). Причина смерті: розтрощення голови, місце смерті с. Роботине, Запорізької області, в зоні проведення бойових дій (а. с. 12).

З наявного у справі витягу з особової справи мобілізованого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , убачається, що ним як солдатом військової частини НОМЕР_2 зазначено ОСОБА_1 як дружину, домашню адресу: АДРЕСА_1 ; адресу місця прописки: АДРЕСА_3 (а. с. 13).

На ім`я ОСОБА_3 , рік народження 1985, ІНФОРМАЦІЯ_3 було видано повістку на відправлення, у якій зазначено домашню адресу: АДРЕСА_1 (а. с. 13 на зв.).

23 лютого 2023 року на адресу: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 надсилався виклик до Ніжинського відділу ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області (а. с. 16).

22 листопада 2023 року Ніжинським відділом ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73392343 щодо боржника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с.15).

24 листопада 2023 року Ніжинським відділом ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73423389 щодо боржника ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Витягом від 11 січня 2025 року № 271 Центральної військово- лікарської комісії ЗС України стверджується, що травма солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : «Розтрощення голови», яка стала причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 пов`язана із захистом Батьківщини (а. с. 70).

З листа від 15 лютого 2025 року (лист № 17-02/415) Носівської міської ради убачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 59).

У постановах Носівського районного суду Чернігівської області про притягнення до адміністративної відповідальності зазначені наступні адреси місця реєстрації та/або проживання ОСОБА_3 :

-від 11 січня 2022 року (справа № 741/1329/21) адреса фактичного проживання: АДРЕСА_4 . (а.с.60);

-від 01 грудня 2022 року (справа № 741/982/22) адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 . (а.с.61-62);

-від 30 серпня 2023 року (справа № 741/1456/23) адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 . (а.с.63);

-від 28 лютого 2024 року (справа № 741/435/24) адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 . (а.с.64);

-від 05 червня 2024 року (справа № 741/1067/24) адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 . (а.с.65-66);

-від 05 червня 2024 року (справа № 741/1122/24) адреса фактичного проживання: АДРЕСА_5 . (а.с.67-68);

06 квітня 2025 року ТВО командиром військової частини НОМЕР_2 відхилено заяву ОСОБА_1 щодо виплати грошового забезпечення, належного загиблому військовослужбовцю ОСОБА_3 , оскільки згідно з наказу Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року вона не має права отримувати дану виплату, оскільки немає підтвердження про перебування у шлюбі з даним військовослужбовцем (а.с.74).

Отже, встановити іншим, крім судового, шляхом факт проживання однією сім`єю неможливо, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання військового обов`язку по захисту Батьківщини.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зважає на таке.

Так, відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (ч.1 ст.36 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №554/8023/15 зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Згідно з абзацом п`ятим п.6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року в справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року в справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року в справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року в справі № 694/1540/20).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20.

З висновків Верховного Суду, які висловлені у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, вбачається, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкоємцем спільним витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Заявником на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_3 не додано жодних квитанцій, які б підтверджували купівлю майна для спільного користування, здійсненні витрат на утримання житла, його ремонт, а також про перерахування ним ( ОСОБА_3 ) під час проходження військової служби на картку позивачки в установі банку певних коштів, що могло б свідчити про факт подружніх стосунків.

Матеріали справи не містять доказів збереження у будинку заявниці за адресою: АДРЕСА_1 , переважної більшості речей ОСОБА_3 , зокрема, щоденного побутового вжитку.

Повідомлення ОСОБА_3 Носівському районному суду Чернігівської області під час розгляду справ про адміністративні правопорушення (постанови від 01 грудня 2022 року, від 30 серпня 2023 року, від 28 лютого 2024 року, від 05 червня 2024 року) адреси фактичного проживання: АДРЕСА_1 , на думку суду, свідчить про сприйняття ним цього місця проживання як свого основного, однак цього не достатньо для встановлення факту проживання однією сім`єю його ( ОСОБА_3 ) як чоловіка та ОСОБА_1 як жінки без реєстрації шлюбу

Суд привертає увагу до того, що станом на 11 січня 2022 року ОСОБА_3 проживав у будинку АДРЕСА_6 , про що останній сам зазначав під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення № 741/1329/21. Тобто ОСОБА_3 виконав свій процесуальний обов`язок і самостійно надавав суду інформацію щодо його місця фактичного проживання, необхідну для належного розгляду справи та комунікації (а. с. 60).

Заявник ОСОБА_1 лише з 12 жовтня 2020 року є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 та з 07 жовтня 2020 року значиться зареєстрованою за указаною адресою (а. с. 8, 9,10). Порушуючи перед судом вимогу про встановити факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з липня 2019 року, заявник не зазначає, за якою адресою вона проживала за період з липня 2019 року та по 07 жовтня 2020 року, та чи проживав разом з нею у вказаний період ОСОБА_3 .

У прохальній частині заяви ОСОБА_1 не зазначає адресу місця їх спільного проживання разом з ОСОБА_3 за період з липня 2019 року по 02 серпня 2024 року, у той час як однією з істотних обставин, яка підлягає встановленню у межах даної справи є місце спільного проживання, тобто конкретна адреса, за якою чоловік і жінка фактично проживали разом.

Водночас, наявність у заявника документів, пов`язаних зі смертю та захороненням ОСОБА_3 не є належними доказами, оскільки ці документи не підтверджують факт перебування його та ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим (подібний правовий висновок міститься у висловлено Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц).

Таким чином досліджені судом в сукупності матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали спільні витрати, вели спільний бюджет, здійснювали купівлю майна для спільного користування, брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, а тому суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не було сталих стосунків, які притаманні чоловіку і жінці без реєстрації шлюбу.

В контексті оцінки доказів як достатніх суд також відзначає, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків не можуть бути єдиною та достатньою підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частинами 1-3 статті 12, частинами 1-5, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з сукупності викладеного вище слідує, що вимоги заяви є необґрунтованими, обставини покладенні в основу заяви не підтверджуються долученими до неї доказами, а заявником не надано суду інших об`єктивних і переконливих доказів на підтвердження обґрунтованості заяви, що свідчить, що заява є необґрунтованою, а відтак не підлягає задоволенню.

Інші аргументи заявниці вивчені судом, проте не беруться до уваги, оскільки зроблених вище висновків суду не спростовують.

Згідно з статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Оскільки у задоволенні заяви відмовлено повністю, то судові витрати заявниці слід залишити за нею.

Керуючись ст. ст. 10, 81, 259, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, Носівська об`єднана територіальна громада в особі Носівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_7 ;

заінтересовані особи: Міністерство оборони України, код згідно , 03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6;

Носівська об`єднана територіальна громада в особі Носівської міської ради, код згідно , вул. Центральна, буд. 20, м. Носівка Ніжинського району Чернігівської області, 17100.

Дата складання повного судового рішення 13 листопада 2025 року.

Суддя Анатолій КРУПИНА