Справа № 128/4029/25
Провадження № 22-ц/801/2619/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач :Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17 листопада 2025 року м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

Не погодившись з ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області, постановлену 08 жовтня 2025 року позивач ОСОБА_1 подав 10 листопада 2025 року апеляційну скаргу, яка не може бути прийнята до розгляду та, відповідно, не може бути вирішено питання про відкриття апеляційного провадження в справі з огляду на таке.

За загальним правилом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 354 цього Кодексу учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду .

Подавши апеляційну скаргу поза межами встановленого законом строку, апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції та зазначає, що копію оскаржуваної ним ухвали отримав 29 жовтня 2025 року.

Вивчивши зміст апеляційної скарги в частині клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького районного суду від 08 жовтня 2025 року приходжу до висновку, що наведені причини пропуску процесуального строку не можуть бути визнаними поважними, оскільки на підтвердження поважності причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення апелянт ОСОБА_1 не подав жодного належного доказу на підтвердження цього факту.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, зловживання своїми процесуальними права не допускається.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Крім того, згідно частини 6 статті 357 ЦПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 359 ЦПК України передбачено, що питання про відкриття апеляційного провадження у справі вирішується не пізніше п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, передбаченому статтею 357 цього Кодексу.

Приймаючи норми, зазначені у розділі ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, законодавець враховував, що без ознайомлення з матеріалами цивільної справи, суддя апеляційного суду позбавлений можливості у строки, встановлені нормами цього Кодексу, зробити висновок про дотримання особою, яка подала апеляційну скаргу, строків звернення із апеляційною скаргою, та про відповідність апеляційної скарги вимогам статті 356 ЦПК України.

Оскільки апеляційну скаргу подано безпосередньо до апеляційного суду, а матеріали цивільної справи відсутні, самостійно перевірити питання поважності причини пропуску ОСОБА_3 строку подання апеляційної скарги на судове рішення (чи надсилалася стороні копія повного тексту судового рішення судом першої інстанції, коли ним отримана, якщо ні які причини такого ненадіслання) без відповідних доказів на даному етапі є неможливим.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких підстав наведенні апелянтом причини пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції не є поважними причинами для поновлення апеляційного строку .

Крім того, згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить звільнити його від сплати судового збору та звертає увагу на ухвалу Верховного Суду від 25 жовтня 2024 року у справі № 134/2308/23, у якій касаційний суд прийшов до висновку про те, що останній звільнений від сплати судового збору у цій справі на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон).

Суд не погоджується із такими твердженнями апелянта з огляду на таке.

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до пункту 18 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Отже, зазначене свідчить про те, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини, де продавцем послуг є саме юридична особа або фізична особа-підприємець, якщо ж надання послуг здійснене фізичною особою, яка не є підприємцем, то дія Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на такі правовідносини.

Крім того, суд звертає увагу, що зміст ухвали Верховного Суду від 25 жовтня 2024 року у справі № 134/2308/23 на яку посилається апелянт, свідчить, що таке питання вирішувалось касаційним судом у справі з позовними вимогами про захист прав споживачів, стягнення коштів за виконання будівельних робіт, пені та матеріальної шкоди.

Водночас, позовними вимогами ОСОБА_1 у справі, що наразі перебуває в апеляційному суді є стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної шкоди.

Отже, із змісту позовних вимог ОСОБА_1 видно, що Закон України «Про захист прав споживачів» не регулює правовідносини, що виникли між сторонами у справі.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 належить сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою апеляційної скарги на ухвалу суду встановлено розмір судового збору, який становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 605,60 грн, які апелянту слід сплатити, перерахувавши за наступними банківськими реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у Вінницькій області/м.Вінниця/22030101

Код ЄДРПОУ: 37979858

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача: UА0002856

Для приєднання до матеріалів справи, надати Вінницькому апеляційному суду платіжний документ про оплату вказаних витрат.

Згідно частин 2 та 3 статті 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких підстав, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, а апелянту надається строк на усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, із зазначенням поважних підстав для його поновлення (з відповідними доказами), та шляхом сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 356, 357 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2025 року залишити без руху.

Надати апелянту строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити, що протягом цього строку апелянт має право подати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважних підстав для його поновлення з відповідними доказами. У разі невиконання вимог ухвали в цій частині або ж вказані підстави про поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

У випадку невиконання вимог ухвали в іншій її частині, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернена особі, яка її подала.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник