Номер провадження: 22-ц/813/6766/25
Справа № 515/1664/24
Головуючий у першій інстанції Миргород В. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, на рішення Саратського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Миргород В.С. 03 червня 2025 року у смт. Сарата Одеської області, -

встановила:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції із позовом, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 2500 грн., які стягуються згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року, та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

У наступному ОСОБА_2 змінила позовні вимоги, та просила збільшити розмір аліментів, встановлених заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року у справі №515/1032/17, яким з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 21 липня 2017 року, шляхом стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій суми в розмірі 8000,00 грн. щомісячно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не має постійного доходу, а ОСОБА_2 має невелику заробітну плату, утримує сина, тому просить стягнення аліментів проводити у твердій грошовій сумі.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 03 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено частково.

Збільшено розмір стягнутих аліментів, встановлених заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року по справі №515/1032/17, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 21 липня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 5000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи із дня набрання рішенням законної сили, з проведенням індексації відповідно до закону.

З дня набрання даним рішенням суду законної сили припинено стягнення по виконавчому листу № 515/1032/17, виданому Татарбунарським районним судом Одеської області 29 листопада 2017 року на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 21 липня 2017 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на користь позивачки суму аліментів у розмірі 3000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували витрати позивачки на дитину у загальному розмірі 10000 грн. Відповідач аліменти платив своєчасно у належному розмірі, заборгованість станом на час розгляду справи відсутня, однак наразі він не працює, проходить курс реабілітації після повернення з полону, а тому сума щомісячного стягнення в розмірі 5000 грн. для ОСОБА_1 є занадто великою та необґрунтованою з боку позивачки

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 30 жовтня 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці поновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Від спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач є його батьком, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 21 серпня 2014 року (а.с.7).

Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 21 липня 2017 року.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 1-2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. ст. 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Таким чином, враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, та у зв`язку зі зміною матеріального становища платника аліментів, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів.

На підставі викладеного можна дійти висновку, що у законі закріплено можливість зменшення чи збільшення розміру сплачуваних аліментів та вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, інші випадки, прямо передбачені СК України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. 00 коп. Враховуючи норми сімейного законодавства, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто, 1598 грн. 00коп.

Частинами 1 та 2 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Тобто аліменти, стягнуті у твердій грошовій сумі підлягають індексації, яка здійснюється на стадії виконання рішення суду.

З`ясувавши обставини справи в частині заявлених позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення таких вимог, а саме у розмірі 5000 грн.

Щодо заявленої позивачкою суми аліментів у розмірі 8000 грн., то судом правильно зазначено, що ОСОБА_2 жодними належними та допустимими доказами не доведені обставини про такі витрати, їх розмір, яких потребує дитина. Крім того, судом прийнято до уваги розмір щомісячного доходу відповідача, який не працює і не отримує заробітну плату, однак частково визнав вимоги про збільшення розміру аліментів, не відмовляється від виконання обов`язку щодо утримання дитини, виконує його, враховуючи рішення суду від 20 вересня 2017 року та інформацію військової частини, щодо щомісячного перерахування аліментів позивачу.

Крім того, позивач не надала судам першої та апеляційної інстанцій докази що матеріальний стан відповідача покращився настільки, що він міг би сплачувати аліменти на дитину у тому розмірі, який просила позивач, а тому суд правильно вважав, що на час звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_2 не доведені обставини про те, що на теперішній час погіршився стан здоров`я її, як стягувача аліментів, чи погіршився її матеріальний стан.

Колегія суддів зазначає, що розмір аліментних платежів у встановленому судом першої інстанції розмірі - 5000 грн., є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи обставини зростання економічної кризи у державі та стрімкий ріст цін, який спонукає позивачку до необхідності витрачати на утримання дитини значні кошти на відповідне харчування, шкільне приладдя, одяг взуття тощо, а сума аліментів у розмірі 2500 грн., яка встановлена судовим рішенням, для належного забезпечення дитини є недостатньою.

Враховуючи обставини, що мають істотне значення, прийнявши до уваги те, що утримання неповнолітньої дитини є обов`язком як батька, так і матері, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ними, а тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правові підстави для зміни судового рішення відсутні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 червня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе