Єдиний унікальний номер судової справи 490/1559/25
Номер провадження 22-ц/812/1738/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

17 листопада 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області заочне рішення, яке ухвалене Центральним районним судом міста Миколаєва 01 серпня 2025 року, під головуванням судді Шолох Л.М., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум житлової субсидії,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі ГУ ПФУ в Миколаївській області) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум житлової субсидії.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Миколаївській області та отримувала житлову субсидію на підставі заяви та декларації від 30 серпня 2021 року відповідно до Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року за №848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» (далі Положення №848).

01 червня 2023 року позивачем було прийнято рішення про призначення/непризначення/відмову субсидії, що підтверджується рішенням від 01 червня 2023 року за №-2023-1.

З 01 жовтня 2023 року, з урахуванням приписів п.78 Постанови №848, ОСОБА_1 призначено житлову субсидію, що підтверджується рішенням від 01 червня 2023 року за №-2023-1 по 31 березня 2024 року.

09 квітня 2024 року було проведено перевірку достовірності та повноти інформації домогосподарства про доходи (майновий стан). За результатами верифікації, проведеної Міністерством фінансів України 24 січня 2024 року, отримано інформацію про здійснення відповідачем або членами його родини протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення, купівлі квартири на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 000 грн. Дата реєстрації нерухомого майна: 04 жовтня 2022 року, тип об`єкта нерухомого майна: квартира, тип документу: договір купівлі-продажу.

Листом від 16 квітня 2024 року відповідачу було повідомлено про припинення виплати житлової субсидії та порядок поновлення виплати субсидії у випадку отримання недостовірної інформації під час проведення верифікації Міністерством фінансів України.

При цьому, ОСОБА_1 була ознайомлена з обов`язком повідомити позивача про обставини, які можуть вплинути на виплату житлової субсидії, про що зазначено в заяві про призначення та надання житлової субсидії від 30 серпня 2021 року.

Таким чином, відповідачем було порушено обов`язок щодо повідомлення про проведення операції з купівлі квартири на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 000 грн., внаслідок чого управлінням надміру виплачено відповідачу житлову субсидію за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березень 2024 року в сумі 9 250 грн. 79 коп.

Листами від 04 липня 2024 року та від 09 січня 2025 року ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Пенсійного фонду України надміру виплачену суму житлової субсидії в розмірі 9 250 грн. 79коп., проте відповідачем в добровільному порядку вказану суму коштів не повернуто.

Посилаючись на викладені обставини, ГУ ПФУ в Миколаївській області просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 надміру виплачену житлову субсидію за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року в сумі 9 250 грн. 79 коп.

Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 серпня 2025 року у задоволенні позову ГУ ПФУ в Миколаївській області відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на підтвердження позовних вимог, позивачем надано інформацію ДСВ пільг/субсидій та рекомендації з Міністерства фінансів України, щодо проведення перевірки відповідача, інших доказів, які підтверджують купівлю квартири відповідачем, суду не надано.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Миколаївській області, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило заочне рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не береться до уваги той факт, що верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду справи належним чином. З урахуванням цих обставин та приписів ч.2 ст.372 ЦПК України суд розглянув справу без участі учасників справи.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам закону.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району з заявою про призначення та надання житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива. В цій же заяві ОСОБА_1 зобов`язалася у разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання житлової субсидії (зміна у складі осіб, які зареєстровані (фактично проживають) у житловому приміщенні/будинку, зміна переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, придбання майна, товарів або оплата послуг на суму, що перевищує 50 000 грн., заборгованість понад три місяці за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів), а також у разі отримання одноразового доходу в сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, протягом місяця повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення (а.с.21).

Також 30 серпня 2021 року ОСОБА_1 подала до Управління соціальних виплат і компенсацій Центрального району декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, у якій зазначила, що усвідомлює, що в разі подання нею неповних або недостовірних відомостей про осіб, які входять до складу домогосподарства, та членів сім`ї осіб із складу домогосподарства незалежно від реєстрації (фактичного місця проживання), їх доходи, майновий стан і витрати, їй може бути відмовлено у призначенні житлової субсидії або припинено її надання. У такому разі вона зобов`язується повернути надміру перераховану (виплачену) суму житлової субсидії. У декларація ОСОБА_1 зазначила, що є вдовою, та за період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року окрім пенсії, інших доходів не отримує (а.с.24).

Згідно з рішенням про призначення житлової субсидії від 01 червня 2023 року за №-2023-1 заявнику ОСОБА_1 призначено субсидію на ЖКП/придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива за адресою: АДРЕСА_1 . У рішенні наведено розрахунок субсидії: розмір плати за ЖКП в межах норм з урахуванням пільг у гривнах 2 447 грн. 47 коп.; середньомісячний сукупний дохід сім`ї у гривнах 4 783 грн. 53 коп.; середньомісячний дохід на одного члена сім`ї у гривнах 4 783 грн. 53 коп.; частка середньомісячного сукупного доходу у гривнах 663 грн; частка середньомісячного сукупного доходу 13.86%. Житлову субсидію призначено та її розмір на опалювальний сезон становить: з 01 жовтня 2023 року по 31 жовтня 2023 року 798 грн. 14 коп., а з 01 листопада 2023 року по 31 березня 2024 року 1 690 грн. 53 коп. (а.с.26).

У витягу з Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України «Реєстр застрахованих осіб» - «Обробка рекомендацій Міністерства Фінансів», «Картка рекомендацій» зазначено наступне: дата завантаження 09 квітня 2024 року; дата здійснення верифікації 24 січня 2024 року; дата опрацювання рекомендації, прийнятого рішення 12 червня 2024 року. Джерело надходження інформації: Міністерство юстиції України Державний реєстр речових пава на нерухоме майно. Виявлена невідповідність: протягом 12 місяців перед місяцем звернення за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення, купівлі земельної ділянки, квартири (будинку), іншого нерухомого майна на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 000 грн. (за даними Мін`юсту). Зміст виявленої невідповідності: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, тип об`єкта нерухомого майна: 3-квартира. Дата реєстрації: 2022-10-04, тип документу: договір купівлі-продажу, площа 63.6 одиниця виміру площі: кв.м, дата реєстрації звернення на призначення житлової субсидії: 2023-05-01, дата отримання даних Мін`юсту: 2022-10-05 (а.с.27).

Начальником відділу з питань відрахувань складено довідку про надміру виплачені кошти ОСОБА_1 , у якій зазначено, що останній виплачено з жовтня 2023 року по березень 2024 року кошти в розмірі 9 250 грн. 79 коп. (а.с.18).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року в справі №727/5743/15-ц в п.19-21 виснувала, що сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи Глави 83 ЦК України. Суди першої й апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що надмірно перерахована (виплачена) субсидія є шкодою. Застосування до спірних правовідносин приписів ст.ст.1166 і 1231 ЦК України є помилковим. Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, пенсії, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України). Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку особи як набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо… Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц.

Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 за №848 (далі -Положення №848).

Пунктом 1 Положення №848 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) обумовлено, що це Положення визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій.

Згідно із п.3 Положення №848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку. Суми призначеної, але не виплаченої у зв`язку із смертю одержувача житлової субсидії виплачуються одному із членів домогосподарства, з урахуванням яких призначалася субсидія, за письмовим зверненням такої особи, поданим протягом трьох місяців після смерті одержувача.

Відповідно до п.4 Положення №848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Згідно з п.5 Положення №848 житлові субсидії призначаються за наявності різниці між розміром плати за житлово-комунальні послуги та/або скраплений газ, тверде та рідке пічне побутове паливо, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, внеску/платежу об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком у межах соціальної норми житла, соціальних нормативів житлово-комунальних послуг, скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, витрат на управління багатоквартирним будинком (далі - соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування) і розміром обов`язкового відсотка платежу, установленого відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року №1156 «Про новий розмір витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива у разі надання житлової субсидії».

Житлові субсидії на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива призначаються у разі, коли домогосподарство не отримує комунальну послугу з постачання теплової енергії для централізованого опалення (теплопостачання) та не використовує природний газ або електричну енергію для індивідуального опалення (п.6 Положення №848).

Відповідно до підпункту 4 пункту 14 Положення №848 (в редакції на час звернення відповідача за призначенням субсидії) житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо:

будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив на суму, яка на дату проведення операції перевищує 50 тис. гривень:

купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), іншого нерухомого майна, транспортного засобу (механізму), цінних паперів та інших фінансових інструментів, віртуальних активів (у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які роботи або послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному в пункті 10 цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування);

платіж (платежі), що випливає з правочинів, за якими передбачено набуття майнових прав на нерухоме майно та/або транспортні засоби (механізми) (крім об`єктів спадщини та дарування);

внески до статутного (складеного) капіталу товариства, підприємства, організації;

благодійну діяльність (виключно у вигляді сплати коштів);

надання поворотної/безповоротної фінансової допомоги, позики.

Житлові субсидії призначаються у разі купівлі квартири (будинку) протягом шести місяців після продажу іншої квартири (будинку), що були єдиним житловим приміщенням у власності особи, на підставі підтвердних документів.

В силу п.24 Положення №848 житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку) (для орендарів, внутрішньо переміщених осіб - особи, які фактично проживають). На таких осіб розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і їх доходи враховуються під час призначення житлової субсидії.

Приписами п.56 Положення №848 визначено, що уповноважені органи мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.

Згідно з абз.3,4 пункту 119 Положення №848 за рішенням уповноваженого органу надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється, у тому числі за поданням управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії; громадянин не повідомив уповноваженому органу про обставини, зазначені у п.90 цього Положення, протягом 30 календарних днів з дня їх виникнення.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» органи, які здійснюють державні виплати, мають право проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, а також приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат.

Отже, з системно-логічного аналізу вищевикладеного слідує, що не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку особи як набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо.

За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

За змістом ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №904/1017/20).

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тобто, суд вирішує питання про незаконність набуття права власності, у всіх випадках, окрім, коли така незаконність прямо не випливає із закону. Такими випадками може бути імперативна заборона закону на відчуження певних видів майна. Суд може встановлювати такі обставини, надавати їм оцінку, але спору про перехід права і титул власності, який може бути вирішений на користь будь-якої із сторін, немає. Пряме застосування судом ч.2 ст.328 ЦК України в такому разі має охоронне значення.

Добросовісність як презумпція матеріального права має процесуальне значення та впливає на розподіл доказування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Rysovskyy v. Ukraine» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року, «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року, «Megadat. com SRL v. Moldova» від 08 квітня 2008 року, «Moskal v. Poland» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia» від 20 травня 2010 року і «Toscuta and Others v. Romania» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року та «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження здійснення ОСОБА_1 купівлі-продажу квартири, а відповідно й не встановлено, що остання діяла недобросовісно чи допустила інші порушення покладених на неї обов`язків, що вплинуло або могло вплинути на встановлення права на призначення їй субсидії.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 не повідомила позивача про набуття права власності на квартиру за нотаріально посвівдченим договором купівлі-продажу від 04 жовтня 2022 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, та відповідно протягом періоду з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року безпідставно продовжувала отримувати житлову субсидію, загальний розмір якої позивачем визначено в сумі 9 250 грн. 79 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позову шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в Миколаївській області надміру виплачену житлову субсидію за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року в сумі 9 250 грн. 79 коп.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із пп.«б»,«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та задоволення позовних вимог в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6 056 грн., з яких: 2 422 грн. 40 коп. - судовий збір, сплачений за подачу позовної заяви та 3 633 грн. 60 коп. - судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 серпня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених сум житлової субсидії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () надміру виплачену житлову субсидію за період з 01 жовтня 2023 року по 31 березня 2024 року в сумі 9 250 (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. судового збору, сплаченого в обох судових інстанціях.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 20 листопада 2025 року