РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/3055/25

Провадження № 22-ц/4815/1019/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Гордійчук С.О.

суддів Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання : Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Рівненська обласна рада

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Рівненської обласної ради адвоката Костюченка С.А. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2025 року, ухваленого в складі судді Тимощука О.Я., дата складання повного тексту рішення 19.05.2025, у справі № 569/3055/25

в с т а н о в и в:

В лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Рівненської обласної ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Позов мотивований тим, що позивач працював на посаді керівника Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради з 16 жовтня 1998 року.

09 березня 2023 року між Рівненською обласною радою та ОСОБА_1 було укладено Контракт № 278 як з ректором комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради, що є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області.

Розпорядженням Голови Рівненської обласної ради № 04 від 13 січня 2025 року контракт з ректором комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія » Рівненської обласної ради ОСОБА_1 було достроково розірвано з 14 січня 2025 року. Вказує, що звільнення його з посади здійснено з порушенням норм трудового законодавства.

Зважаючи про протиправність висновків, викладених в акті службового розслідування просив суд:

- визнати протиправним та скасувати Розпорядження Голови Рівненської обласної ради № 03 від 10 січня 2025 року «Про результати проведення службового розслідування стосовно ректора комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія » Рівненської обласної ради ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати Розпорядженням Голови Рівненської обласної ради № 04 від 13 січня 2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити його на посаді Ректора комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія Рівненської обласної ради з 14 січня 2025 року;

- стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з дати незаконного звільнення (14.01.2025) і до дати постановлення судового рішення а також судові витрати.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до Рівненської обласної ради про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Розпорядження Голови Рівненської обласної ради № 03 від 10 січня 2025 року «Про результати проведення службового розслідування стосовно ректора комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради ОСОБА_2 .

Визнано протиправним та скасовано Розпорядженням Голови Рівненської обласної ради № 04 від 13 січня 2025 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді Ректора комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради з 14 січня 2025 року.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Ректора комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія Рівненської обласної ради.

Стягнуто з Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 14.01.2025 року по день винесення рішення у розмірі 255 374 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч триста сімдесят чотири) гривні 40 копійок.

Стягнуто з Рівненської обласної ради на користь держави судовий збір в розмірі 3 011 (три тисячі одинадцять) гривень 95 копійок.

Стягнуто з Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок.

Стягнуто з Рівненської обласної ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити нове про відмову у позові у цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не встановив належний склад відповідачів в частині вирішення позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Зазначає, що Рівненська обласна рада є неналежним відповідачем в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відповідачем в цій частині, може бути лише особа з якою позивач перебував у трудових відносинах тобто комунальний заклад вищої освіти «Рівненська медична академія». Покликається на правові позиції Верховного Суду у аналогічних правовідносинах.

Рішення суду в частині визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам закону не відповідає.

Встановлено, що ОСОБА_1 (далі позивач) працював на посаді ректора Комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради з 16 жовтня 1998 року.

09 березня 2023 року між Рівненською обласною радою та ОСОБА_1 було укладено Контракт № 278 з ректором комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради, що є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області .

10 січня 2025 року Розпорядженням Голови Рівненської обласної ради № 03 погоджено Акт службового розслідування та висновки комісії з проведення службового розслідування стосовно ректора комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія » Рівненської обласної ради ОСОБА_2 .

Розпорядженням Голови Рівненської обласної ради № 04 від 13 січня 2025 року контракт з ректором комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія » Рівненської обласної ради ОСОБА_1 достроково розірвано з 14 січня 2025 року

14 січня 2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади ректора комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради за порушення керівником вимог законодавства, неналежне виконання посадових обов`язків та порушення умов контракту, а саме: пункту 7 розділу ІІ контракту (керівник закладу зобов`язується щорічно до 01 листопада подавати на погодження Рівненській обласній раді програму розвитку закладу.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту порушених цивільних прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 25 Закону України «Про освіту» визначені права і обов`язки засновника закладу освіти, відповідно до якої засновник закладу освіти або уповноважений ним орган (особа), серед іншого, приймає рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію, зміну типу закладу освіти, затверджує статут (його нову редакцію), укладає засновницький договір у випадках, визначених законом; укладає строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти, обраним (призначеним) у порядку, встановленому законодавством та установчими документами закладу освіти; розриває строковий трудовий договір (контракт) з керівником закладу освіти з підстав та у порядку, визначених законодавством та установчими документами закладу освіти; затверджує кошторис та приймає фінансовий звіт закладу освіти у випадках та порядку, визначених законодавством; реалізує інші права, передбачені законодавством та установчими документами закладу освіти.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 Статуту комунального закладу вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради власником Академії є територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради. Академія є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах казначейства, банків, печатку зі своєю назвою, бланки організаційно-розпорядчої документації і штампи, необхідні для організації своєї роботи, кутовий штамп, власну символіку, торгову марку, інші необхідні реквізити. Академія набуває права юридичної особи з моменту її державної реєстрації в установленому законом порядку.

Пунктом 10.3 Статуту передбачено, що фінансування Академії здійснюється за рахунок коштів державного, обласного бюджетів та за рахунок інших джерел не заборонених законодавством з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Академія зобов`язана здійснювати виплату заробітної плати працівникам Академії…

Згідно зі ст. 80 ЦК України юридична особа наділена цивільною правоздатністю і дієздатністю та може бути позивачем та відповідачем у суді.

У відповідності до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Разом із тим, частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Згідно зі статтю 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року у справі № 635/7642/16ц (провадження № 61-42670св18) зазначено, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

В постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 61-61цс18), Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає. що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) зазначено, що належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Близькі за змістом висновки сформульовані також у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року у справі № 401/3088/17 (провадження №61-44227св18) зазначено, що «згідно зі статтею 21 КЗпП України належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.»

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

Убачається, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із комунальним закладом вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради, де працював на посаді ректора.

Академія є юридичною особою, а тому, саме на вказаний заклад покладено обов`язок передбачений статтею 21 КЗпП України, своєчасної виплати заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

Проте, саме до цього закладу вищої освіти, позовні вимоги не пред`явлені, клопотань про його залучення до участі у справі як співвідповідача позивач не заявляв.

Тому у справі, що переглядається, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу пред`явлені за неналежного суб`єктного складу відповідачів, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та практики його застосування уваги не звернув, у зв`язку з чим допустив порушення норм процесуального права, за наведеного апеляційний суд вважає за необхідне рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Рівненської обласної ради адвоката Костюченка С.А. задовольнити .

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від08 травня 2025 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2025 року .

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.