Справа № 462/5551/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

27 листопада 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючої судді Гедз Б.М., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

встановив:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 990 (двадцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто) гривень 10 копійок майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, всього на загальну суму 73 990 (сімдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто) гривень 10 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1302,57 (тисяча триста дві) гривні 57 копійок.

В іншій частині заявлених вимог до ОСОБА_2 відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

17.11.2025 на адресу суду за допомогою підсистеми «Електронний Суд» позивачка подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 462/5551/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, в якому просить суд вирішити питання про судові витрати, а саме стягнути із відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що представництво її інтересів у вказаній справі здійснював адвокат Адвокатського об`єднання «Мейн Бізнес Партнерс» Гук В.М., з яким 28.03.2025 укладено Договір про надання правничої допомоги № 29/03/25-1. Згідно умов Додаткової угоди № 2 до Договору про надання правничої допомоги сторони погодили фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги у розмірі 30 000.00 грн. Просить заяву задовольнити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

За наведеного, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 270 ЦПК України щодо ухвалення додаткового рішення суду у тому самому порядку, що й судове рішення, суд вважає за можливе провести розгляд заяви позивачки ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі без виклику сторін та відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши доводи заяви та долучені до неї докази на підтвердження викладених в такій обставин, оглянувши матеріали цивільної справи № 462/5551/25, суд дійшов до таких висновків.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно матеріалів справи, встановлено, що звертаючись до суду із позовною заявою сторони позивача у справі у тексті позову повідомила про те, що попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які позивачка очікує понести становлять 30 000.00 грн.

Так, представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Гук В.М. за допомогою підсистеми «Електронний Суд» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути із ПАТ «СК «Граве Україна» на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 148 860,01 грн, яка складається із: шкоди завданої здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 17 144,47 грн; моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 1 715,54 грн, шкоди, заподіяної майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 130 000,00 грн; стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду у розмірі 123 990,10 грн, з яких: шкода заподіяна майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 20 365,10 грн, компенсація за евакуацію автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та його зберігання у розмірі 3 625,00 грн, моральна шкода у зв`язку із пошкодженням майна у розмірі 100 000,00 грн.

11 листопада 2025 року за результатами розгляду цивільної справи № 462/5551/25 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди Залізничний районний суд м. Львова ухвалив рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» відмовив, позов в частині заявлених вимог до ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 990 (двадцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто) гривень 10 копійок майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, всього на загальну суму 73 990 (сімдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто) гривень 10 копійок. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1302,57 (тисяча триста дві) гривні 57 копійок.

В іншій частині заявлених вимог до ОСОБА_2 відмовлено.

У визначений вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду позивачка звернулась до суду з приводу вирішення питання стягнення судових витрат.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України в разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Судом встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги № 28/03/25-1 від 28.03.2025, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Мейн Бізнес Партнерс» та ОСОБА_1 , додаткової угоди № 2 від 17 липня 2025 року до Договору про надання правничої до допомоги № 28/03/25-1 від 28.03.2025, акта приймання наданих послуг від 14 листопада 2025 року, детального опису робіт (наданих послуг) у справі № 462/5551/25 позивачці у справі ОСОБА_1 надавалась правнича допомога адвокатом АО «Мейн Бізнес Партнерс» - Гуком В.М., а відповідно до умов згаданого Договору № 28/03/25-1 від 28.03.2025 погоджено порядок надання послуг професійної правничої (правової) допомоги, умовами Додаткової угоди № 2 від 17.07.2025 тарифи надання такої допомоги.

Так, відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 2 від 17.07.2025 сторони погодили фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги, що становить 30 000,00 грн.

Оплата гонорару здійснюється на умовах відстрочення платежу, протягом 20 календарних днів з моменту набрання рішенням Залізничного районного суду м. Львова у справі за позовом ОСОБА_1 .

Згідно детального опису робіт (наданих послуг) АО «Мейн Бізнес Партнерс» у справі № 462/5551/25 позивачці були надані послуги із підготовки та подання позовної заяви, а також підготовки і подання відповіді на відзив по справі № 462/5551/25.

Актом приймання наданих послуг від 14.11.2025 ОСОБА_1 підтвердила, що Адвокатським об`єднанням у повному обсязі та належним чином надано послуги з представництва її інтересів у Залізничному районному суді м. Львова та вартість наданих послуг становить 30 000,00 грн.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та подані докази на підтвердження понесених нею витрат, із прохальної частини заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 462/5551/25 вбачається, що позивачка заявляючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн просить стягнути такі і з ПАТ «СК «Граве Україна», і з ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що рішенням суду від 11.11.2025 у справі № 262/5551/25 у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог до ПАТ «СК «Граве Україна» відмовлено у повному обсязі, а позовні вимоги в частині до ОСОБА_2 задоволено частково.

При цьому, ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача ; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладені норми процесуального закону заявлення стороною позивача вимоги про стягнення понесених нею витрат на правничу допомогу із ПАТ «СК «Граве Україна» є безпідставним, оскільки у зв`язку із відмовою у задоволенні позову до згаданого відповідача такі витрати покладаються на позивача.

Щодо вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу із відповідача ОСОБА_2 , слід зазначити, що звертаючись до суду із позовом позивачка просила стягнути із ОСОБА_2 123 990,10 грн, в той же час рішенням суду від 11.11.2025 у справі позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто грошові кошти на загальну суму 73 990,10 грн, відтак беручи до уваги вимоги п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку із частковим задоволенням позову, повинен здійснюватись пропорційно розміру задоволених вимог.

Поруч з цим, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

В той же час, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В постанові № 908/2702/21 від 12.01.2023 року Верховний Суд також зазначає, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору не повинен бути не пропорційним до предмета спору. Суд із врахуванням конкретних обставин, зокрема і ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема, від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18, від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі №910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 19 листопада 2021 року у справі №752/16038/19 (провадження № 61-7905св21).

Дослідивши надані позивачкою докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката, на переконання суду з огляду на те, що розгляд справи відбувався у спрощеному провадженні без виклику сторін, підготовка та складення позовної заяви і відповіді на відзив на позовну заяву мають необґрунтовано завищену вартість, тобто вбачається неспівмірність між заявленим розміром витрат на професійну правничу допомогу на суму 30 000,00 грн та складністю справи, виконаними адвокатом робіт (наданих послуг), і часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (послуг).

Таким чином, виходячи із встановленої реальної участі адвоката під час судового розгляду справи та її необхідності, з огляду на те, що вказаний спір у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України не відноситься до такого, що не може бути розглянутим в порядку спрощеного позовного провадження, відтак розгляд справи проведено без виклику сторін у судове засідання, із врахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та задекларованих в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципів пропорційності, розумності і співмірності, суд приходить до висновку за необхідне зменшити розмір заявлених стороною позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн до 10 000,00 (десяти) гривень, оскільки на думку суду, виходячи із складності даної справи, саме такий розмір витрат правової допомоги є необхідним і неминучим для позивачки, яка у зв`язку із неможливістю врегулювання спору у досудовому порядку, була змушена до залучення професійної допомоги адвоката таподання позову, а тому заява ОСОБА_1 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст. 133, 137, 141, 246, 268, 270 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 (десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач-1: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна», ЄДРПОУ - 19243047, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 65 кв. 2.

Відповідач-2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 27.11.2025.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 462/5551/25.

Суддя Б.М. Гедз