Провадження №2/521/6089/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року м.Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гриневич І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Хаджибейського районного суду м.Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю, в якому позивач просить встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , починаючи з липня 2019 року по день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №8226. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки домололодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з яких частка йому належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2015р. після смерті сина ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2018р. після смерті дружини - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вказує позивач, вона та її чоловік з 2019 року проживали однією сім`єю з ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_2 . Вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, між ними виникли взаємні права та обов`язки. Протягом всього спільного проживання вони разом витрачали кошти, спільно харчувалися, разом брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, оплачували комунальні послуги та всі питання сімейного життя вирішували спільно. З ОСОБА_2 позивач знайома з дитинства, оскільки її батьки з ОСОБА_2 були близькими друзями, часто зустрічалися, святкували дні народження та інші свята. Оскільки син ОСОБА_2 хворів та не міг матеріально допомогти своїм батькам, сім`я позивача постійно допомагала ОСОБА_5 , підтримувала їх морально та матеріально ще з 2014р., робили косметичний ремонт в його будинку, замінили вікна, встановили водонагрівач. Після смерті дружини ОСОБА_2 у ОСОБА_2 погіршився зір та стан здоров`я і він запропонував позивачу та її чоловіку проживати разом у його будинку. В липні 2019 року позивач та її чоловік оплатили йому операцію, яка йому не допомогла і зір він зовсім втратив та постійно потребував допомоги, тому позивач та її чоловік погодилися переїхати на постійне мешкання до його будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому і проживали до смерті ОСОБА_2 , а потім і поховали його.

Після його смерті позивач звернулася до державного нотаріуса Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеси із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач звернулася до державного нотаріуса з усним зверненням і нотаріус надав їй листа, в якому було роз`яснено, що вона має право звернутися до суду з питань встановлення факту, що має юридичне значення та встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

Позивач звернулася до Хаджибейського районного суду м.Одеси в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом більше п`яти років до часу відкриття спадщини, однак ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 16.06.2025р. вказана заява була залишена без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

Посилаючись на вищевикладене, просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із спадкодавцем ОСОБА_2 , починаючи з липня 2019 року по день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні, допустимі та достовірні докази проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства позивача з ОСОБА_2 з липня 2019 року до часу відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, суд прийшов до наступних висновків.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 12.02.1972р..(а.с.31, 104)

За життя ОСОБА_2 належала частки домололодіння за адресою: АДРЕСА_1 , з яких частка йому належала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.11.2015р державним нотаріусом Сьомої одеської нотаріальної контори Малиновською О.К. після смерті сина - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.10.2018р. державним нотаріусом Сьомої одеської нотаріальної контори Ворсуляк А.М. після смерті дружини - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується їх копіями.(а.с.21,24)

Згідно виписки №2060 із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виданої Одеським очним центром хірургії катаракти GlazGo, ОСОБА_2 встановлено діагноз: праве око: незріла задньокапсулярна катаракта. Псевдоексфоліативний синдром. Термінальна глаукома. Ліве око: незріла задньокапсулярна атаракта. Псевдоексфоліативний синдром. Вторична факогенна глаукома. 06.07.2019р. ОСОБА_2 проведена операція на лівому оці: УЗ- факоемульсифікація з імплантацією ІОЛ +20.5 Д Alcon SA60AT, оперував професор ОСОБА_6 . Вартість послуги 13000грн. (а.с.26,40)

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №8226. (а.с.15)

В матеріалах справи наявна копія довідки на одержання та підпоховання праху померлого ОСОБА_2 від 06.11.2024р. рахунок за надання ритуальних послуг, договір-замовлення на проведення поховання від 06.11.2024р. №140945 а також квитанція про оплату за договором замовлення від 06.11.2024р., які оформлені на ОСОБА_1 (а.с.27-29)

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 .

08.11.2024р. державного нотаріуса Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеса звернулася ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу №686/2024, копія якої витребувана ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 23.07.2025р. (а.с.89-107)

У листі державного нотаріуса Хаджибейської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 18.04.2025р. №2166/02-14, виданого на усне звернення ОСОБА_1 зазначено, що документів, що підтверджують факт родинних або інших відносин з померлим заявником не надано та роз`яснено, що вона має право звернутися до суду з питань встановлення факту, що має юридичне значення та встановити факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.(а.с.106-107)

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського районного суду м.Одеси із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якості заінтересованої особи зазначивши Одеську міську раду.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 16.06.2025р. вказана заява була залишена без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. (а.с.41-42)

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

У відповідності до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 1296, 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що слідує зі змісту ст. 1264 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У п. 6 рішення від 3 червня 1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 554/2373/21, від 10 травня 2022 року у справі № 761/34780/19, від 26 листопада 2021 року у справі № 755/18012/16-ц.

Суд вважає, що позивачем доведено факт проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , однією сім`єю з липня 2019 до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_3 з огляду на таке.

Щодо факту спільного проживання осіб, вказане підтверджується договором підряду від 23.06.2019р., укладеного ОСОБА_1 та підрядником ОСОБА_7 на встановлення вікон, в якому зазначена адреса: АДРЕСА_3 . (а.с.37)

Згідно замовлення від 23.06.2024р. ОСОБА_1 замовила на фабриці вікон BICONDA вікна вартістю 4712,44грн., зазначено адресу: АДРЕСА_3 .(а.с.38-39)

Відповідно до товарних чеків від 23.02.2023р.та від 26.09.2023р. ОСОБА_1 придбала в аптеці №19 «Подорожник Одеса» очні краплі Мардозія на суму 545,94грн. та на суму 290грн. (а.с.43,59)

Згідно рахунку-фактурі від 10.04.2017р. позивач, зазначивши свою адресу: АДРЕСА_3 , придбала у ТОВ «Двері Білорусії» двері на суму 3879грн. (а.с.45)

В матеріалах справи наявні декілька накладних за період з 14.01.2018р. по 30.10.2021р. про придбання ОСОБА_1 будівельних матеріалів, унітазу, вмивальника, міжкімнатних дверей, бойлера, мікрохвильової печі за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с.46-49,50-51, 54)

Також в матеріалах справи наявна копія товарного чеку від 25.02.2015р. на придбання побутової техніки на суму 4712грн..(а.с.56)

Копіями квитанцій, частина яких видана на прізвище позивача, підтверджується сплата комунальних послуг за період з 13.12.2023р. по 17.10.2024р. за адресою: АДРЕСА_3 .(а.с.62-67)

Позивачем до позовної заяви додано світлини будинку АДРЕСА_3 , з яких вбачається, що у будинку замінені вікна, встановлено міжкімнатні двері, бойлер, унітаз та газову колонку, а також плиткою викладений санвузол. (а.с.70-78)

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що з ОСОБА_2 знайомий з 2000-х років, оскільки вони проживали по сусідству та ОСОБА_2 просив його допомогти із встановленням сантехніки та опалення. Свідок возив ОСОБА_2 на операцію в лікарню та банк. Позивача знає приблизно з 1984-1986р.р. Коли у ОСОБА_2 помер син ОСОБА_9 , він став постійно проживати за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач та її чоловік з 2019 року стали проживати у будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 коли ОСОБА_2 осліп. ОСОБА_2 мав намір переписати майно на позивача, свідок навіть привозив до нього додому нотаріуса, однак свідку невідомі причини чому не відбулася нотаріальна дія.Свідок пояснив, що він раз чи два в неділю відвозив своєю машиною позивача за продуктами та в банк. Вони разом з ОСОБА_2 харчувалися, вели спільний бюджет, позивач та її чоловік поміняли в будинку вікна та двері, провели опалення, поставили газову колонку та котел для опалення, закупили металочерепицю щоб перекрити дах, однак не встигли цього зробити, так як ОСОБА_2 помер.

Свідок ОСОБА_10 , яка є сусідкою ОСОБА_2 , повідомила, що позивача знає з початку 2014 року.Коли у ОСОБА_11 в 2014р. помер син ОСОБА_2 , а в 2017 році померла його дружина, то сім`я позивача допомагала з їх похованням. Коли ОСОБА_2 зробили на очах операцію в 2019 році і він осліп, то позивач переїхала до нього у будинок АДРЕСА_3 , в якому проживав ОСОБА_2 . Померлий постійно дякував позивачу за турботу та за їжу. Крім позивача ОСОБА_2 ніхто не допомагав, а він потребував допомоги так як був сліпий, а біля року взагалі був лежачий. Позивач встановила бойлер, зробила опалення, збиралися ремонтувати покрівлю, лагодили підлогу. У позивача та ОСОБА_2 був спільний бюджет. Коли ОСОБА_2 зліг то позивач робила йому перев`язки, мазала пролежні, готувала їжу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що знає все життя позивача, ОСОБА_2 , його сина, який помер в 2014 році, та дружину ОСОБА_13 , яка померла в 2017 році. ОСОБА_2 після смерті дружини почав сліпнути і позивач стала з ним проживати в будинку АДРЕСА_3 , бо у неї не було житла. У вказаному будинку були жахливі умови проживання і позивач ремонтувала покрівлю, встановили котел, фарбували, білили в будинку. Також позивач їздила до ОСОБА_2 в лікарню, робила йому операції, закупляла продукти. Померлий отримував пенсію, однак її не вистачало, адже вона йшла на ліки. Також свідок вказувала, що вона часто бувала в будинку та на світлинах показала кімнату, де проживав ОСОБА_2 та кімнату, в якій проживала позивач. Позивач свідку казала, що запрошувала нотаріуса для того, щоб ОСОБА_2 склав заповіт на її ім`я , однак чого заповіт складено не було свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_14 повідомила, що знає позивача та її сім`ю з народження. ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_13 проживали у будинку АДРЕСА_3 . Коли в 2014р. помер син ОСОБА_15 то сім`я позивача допомагали з похованням, а коли в 2017р. померла дружина ОСОБА_2 . ОСОБА_4, то всі витрати на себе взяла сім`я позивача. У ОСОБА_2 були проблемі із зором, йому зробили операцію по видаленню катаракти. ОСОБА_16 просив позивача, щоб та доглядала його, адже крім неї він нікому не був потрібний. У них був спільний бюджет, позивач купала його, міняла памперси. Позивач та її чоловік посилилися у ОСОБА_2 до 2019 року, ремонтні роботи робили до смерті ОСОБА_2 . Свідку відомо, що за три-чотири дні до смерті додому до ОСОБА_2 приїздив нотаріус, оскільки померлий хотів зробити договір довічного утримання, однак не встиг, причини свідку невідомі. Свідку були пред`явлені світлини і вона вказала будинку і вона вказала хто в якій кімнаті проживав.

Допитана свідок ОСОБА_17 , яка є донькою позивача, зазначала, що із сім`єю ОСОБА_5 вони дружили. З липня 2019 року її матір стала проживати в будинку ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_3 та доглядати за ОСОБА_2 , так як він осліп та попросив матір доглядати його. Оскільки у свідка були погані житлові умови, матір погодилася на пропозицію ОСОБА_2 та переселилася до нього. Матір та батько свідка постійно допомагали ОСОБА_2 з побутом, ремонтували туалет та сантехніку, вставили нові вікна, проведи електрику. Всі ці витрати були сплачені матір`ю з власних коштів. Коли у ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, він заявляв, що позивач - це єдина його опора і він хотів би, щоб будинок залишився їй. Свідку відомо, що у померлого була ще одна квартира, однак де вона знаходиться і чи їздив він тули свідку невідомо. Зі слів матері свідку відомо, що додому до ОСОБА_2 приїздив нотаріус, однак чому не було проведено нотаріальної дії свідок не знає.

В судовому засіданні позивач пояснила, що дійсно незадовго до смерті, вона домовилася з нотаріусом, щоб та приїхала додому до ОСОБА_2 та оформила договір довічного утримання, вона приїхала, однак у зв`язку з тим, що документи на земельну ділянку не були оформлені, нотаріальну дію зробити не вдалося. Нотаріус запропонувала зробити заповіт, однак їй необхідно було підготувати всі необхідні документи, у зв`язку з чим зустріч була перенесена, а незабаром ОСОБА_2 помер. Позивач також вказувала, що у померлого була квартира по АДРЕСА_6, в якій ОСОБА_2 та його сім`я проживали з 1989р. по 1995р., після чого він там не проживав, так як там неможливо було проживати і вона стояла зачинена. Проживаючи з ОСОБА_2 , позивач провела каналізацію у будинок, поставила бойлер та котел, поміняла сантехніку.

З приводу наданих представником відповідача доказів суд зазначає наступне.

Листом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 09.10.2025р. повідомлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та отримував житлову субсидію на одну особу з 01.10.2018р. по 31.01.2020р. Крім того, ОСОБА_2 перебував на обліку в Комунальній установі

«Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району міста Одеси» у відділенні організації надання адресної натуральної допомоги, допомогу припинено на підставі звернення завідувача відділення ОНАНД О.Єрьоміної. (а.с.163,164)

Дійсно 11.12.2017р. ОСОБА_2 , зазначивши адресу: АДРЕСА_4 , звернувся до Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району міста Одеси» із заявою про прийняття його на обслуговування до відділення для надання соціальних послуг - матеріальна грошова допомога. (а.с.165-166)

Згідно акту Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району міста Одеси» від 13.12.2017р. ОСОБА_2 потребує надання адресної натуральної та грошової допомоги.(а.с.167-168)

Суд зазначає, що листом Комунальної установи «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Київського району міста Одеси» від 05.11.2025р. зазначено, що ОСОБА_2 отримував у вказаній установі соціальну послугу надання адресної натуральної та грошової допомоги: у 2019р. одноразову матеріальну допомогу у розмірі 5700грн. та окуляри вартістю 495грн.; в 2020р. одноразову

матеріальну допомогу в розмірі 1800грн. ОСОБА_2 не отримував інших соціальних послуг, в т.ч. у формулюванні згідно запиту: стаціонарного обслуговування, денного перебування, обслуговування вдома. (а.с.226, 231,232, 233)

Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №16» Одеської міської ради від 12.11.2025р. повідомлено, що згідно інформації з електронної системи охорони здоров`я ОСОБА_2 укладав декларацію про вибір лікаря, в якій вказав адресою свого мешкання: АДРЕСА_3 .(а.с.234)

Представником позивача до матеріалів справи додано декілька світлин квартири АДРЕСА_5 , з яких вбачається, що вказана квартира має занедбаний стан, відсутні фактично меблі та побутова техніка, відрізане газопостачання, що свідчить про її незадовільний і нежитловий стан досить тривалий період.

Конституцією України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання» право вільного вибору місця проживання - це право кожного громадянина України.

Місце проживання - це фактичне місце, де мешкає людина, тоді як місце реєстрації - це офіційна адреса , що підтверджує зв`язок з державою та використовується для адміністративних цілей, і не обов`язково вказані адреси мають співпадати.

Законом не забороняється вільно обирати місцем проживання будь-яке житлове приміщення, тим більше, якщо така особа має декілька таких приміщень у власності.

Сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 мав на праві власності квартиру АДРЕСА_5 та частину будинку АДРЕСА_3 , а отже він мав право самостійно визначати місце свого проживання у будь-якому із вказаних житлових приміщень.

Крім того, фактом проживання ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_3 підтверджується також копією лікарського свідоцтва про смерть №3772 від 04.11.2024р., в якому зазначено, що смерть настала в іншому місці - АДРЕСА_1 . (а.с.248а)

Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, у відповідності до ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, що визначено ч. 1 ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, встановлюємо, що зібраними у справі доказами підтверджується факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 з липня 2019 року по день смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто більше п`яти років, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , однією сім`єю, оскільки вони спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

До того ж, посилання відповідача на практику Верховного Суду, в якій зазначено, що покази свідків про те, що особа переїхала жити до квартири спадкодавця не є належними доказами постійного проживання однією сім`єю, оскільки за їхніми показаннями не встановлено факт постійного проживання спадкодавця з особою однією сім`єю щонайменше п`ять років, а свідчать про епізодичне перебування позивача за місцем проживання спадкодавця, не заслуговують на увагу, оскільки вказані висновки стосуються інших фактичних обставин справ, щодо яких Верховний Суд дійшов висновків, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. У матеріалах справи міститься сукупність доказів, визнана судом належними, допустимими, достовірними та достатніми для відповідних висновків, яка включає в себе також й письмові докази, дозволяє встановити обставини справи за допомогою різних засобів доказування та видів доказів. По-друге, вказані висновки не стосуються безпосередньо тлумачення норм права, не є висновками щодо застосування відповідних норм права, тому не є обов`язковими для врахування судом згідно ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» встановлює, що наявність або відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою як для визнання за особою права користування житловим приміщенням, так і для відмови їй у цьому праві (аналогія права).

Суд зауважує, що державна реєстрація спадкодавця за іншою від фактичного місця її проживання сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання спадкодавця за адресою реєстрації.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21).

Також суд звертає увагу, що, згідно правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 11.02.2022 у справі № 947/22756/19, Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».

Доводи відповідача, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б доводили, що позивач та ОСОБА_2 були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство та мали спільні витрати, спростовуються вищенаведеними обставинами та доказами на їх підтвердження.

Натомість, відповідачем достатніх доказів на спростування факту наявності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного проживання, сімейних відносин та інших складових для встановлення факту постійного проживання однією сім`єю надано не було, а заперечення відповідача самі по собі не обґрунтовують його позицію у справі.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

За таких обставинах суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 законними, обґрунтованими та такими що підтверджуються належними та допустимими доказами, а отже, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 3, 12-16, 20, 1216, 1217, 1258, 1264 Цивільного кодексу України, ст. ст. 76-878, 83, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , однією сім`єю з липня 2019 року до часу відкриття спадщини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2025 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН