ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/640/25 Номер провадження 22-ц/814/4008/25Головуючий у 1-й інстанції Рудалєва Л. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сови Вікторії Валеріївни на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року у справі за позовною заявою Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з постачання теплової енергії,-

В С Т А Н О В И В :

11 лютого 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області звернулося Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» заборгованість: за послугу з постачання теплової енергії за період з 01 березня 2022 року до 31 березня 2024 року у сумі 33 022 (тридцять три тисячі двадцять дві) гривні 05 (п`ять) копійок; різниці в нарахуваннях за період з 01 березня 2022 року до 31 березня 2024 року у сумі 21 259 (двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 42 (сорок дві) копійки; плати за абонентське обслуговування за період з 01 березня 2022 року до 30 червня 2024 року у сумі 824 (вісімсот двадцять чотири) гривні 17 (сімнадцять) копійок, всього на суму 55 105 (п`ятдесят п`ять тисяч сто п`ять) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки.

Позовні вимоги мотивували тим, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення вбудованого приміщення магазину «А-3» загальною площею 127 кв.м, що розташоване на першому поверсі 3-поверхового житлового будинку, обладнаному загальнобудинковим вузлом комерційного обліку теплової енергії, в якому діє внутрішньобудинкова система опалення, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачу присвоєно особовий рахунок, який є відкритим для фіксації коштів, що надходять за послуги теплопостачання.

Позивач надає послуги з постачання теплової енергії вказаного будинку. Покладені зобов`язання щодо оплати послуг з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування за період з 01 березня 2022 року до 31 березня 2024 року відповідач не виконав, в результаті чого виникла заборгованість на загальну суму 55 105,64 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року позов Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» заборгованість: за послугу з постачання теплової енергії за період з 01 березня 2022 року до 31 березня 2024 року у сумі 33 022 (тридцять три тисячі двадцять дві) гривні 05 (п`ять) копійок; різниці в нарахуваннях за період з 01 березня 2022 року до 31 березня 2024 року у сумі 21 259 (двадцять одна тисяча двісті п`ятдесят дев`ять) гривень 42 (сорок дві) копійки; плати за абонентське обслуговування за період з 01 березня 2022 року до 30 червня 2024 року у сумі 824 (вісімсот двадцять чотири) гривні 17 (сімнадцять) копійок, всього на суму 55 105 (п`ятдесят п`ять тисяч сто п`ять) гривень 64 (шістдесят чотири) копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

З вказаним рішенням суду не погодився представник ОСОБА_1 адвокат Сова В.В. та подала апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 28.07.2025 у справі №539/640/25, прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити

Зокрема вказує, що вважає зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки: суд невірно витлумачив умови індивідуального договору теплопостачання, допустив неповне встановлення обставин справи в частині визначення обсягу спірних прав і обов`язків, неправильно оцінив подані докази в частині визначення розміру заборгованості, через застосування. невірного тарифу, неправильно застосував норму матеріального права, а саме приписи ч. 2. ст. 633 ЦК України та не зазначив правову підставу (визначену законом чи договором) обраного позивачем у спірних обрахунках тарифу, тобто вартість спірних послуг

Акцентує увагу суду, що відповідач не погоджується саме із розміром спірних нарахувань, оскільки тариф, який застосовував позивач до відповідача у порівнянні із іншими співвласниками приміщень будинку є завищеним. Теж саме стосується зміни вартості нарахувань, яка іншим співвласникам узагалі не нараховувалася.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» - Таращенко В.І. прохає залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст.374ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 - є власником нежитлового приміщення - вбудованого приміщення магазину «А3», розміщеного на 1-му поверсі 3-х поверхового житлового будинку загальною площею 127,0 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6).

На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , який є відкритим для фіксації коштів, що надходять за послуги теплопостачання (а.с.60) 22 серпня 2022 року Актом прийнято вузол комерційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , на абонентський облік (а.с.20).

У зв`язку із початком опалювального періоду виконавцем було проведено підключення системи опалення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом подачі теплоносія у внутрішньобудинкову систему опалення, про що складено акти.

Згідно з розрахунком заборгованості по оплаті послуг з постачання теплової енергії особовий рахунок № НОМЕР_2 від 30 червня 2024 року заборгованість по оплаті послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 (нежитлове приміщення вбудоване приміщення магазину), яка виникла за період з березня 2022 року по червень 2024 року включно, складає 55 117 грн 67 коп. (а.с.58-59).

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання по сплаті наданих позивачем послуг належним чином не виконав, у зв`язку з чим за період з березня 2022 року до березня 2024 року утворилась заборгованість по оплаті послуги з постачання теплової енергії, різниці в нарахуваннях та плати за абонентського обслуговування в розмірі 55 117 грн 67 коп.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України та іншими спеціальними нормативними актами.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Комерційний облік послуги здійснюється вузлом обліку, що забезпечує загальний облік її споживання в будівлі, згідно з показаннями його засобів вимірювальної техніки. До встановленого вузла комерційного обліку теплової енергії, обсяг споживання теплової енергії у будівлі визначається відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315 (далі-Методика розподілу) (пункти 19-20 Правил 830).

Згідно пункту 24 Правил 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано (пункт 3 розділу І Методики розподілу).

Згідно п.5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною першою ст.10 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Пунктами 30 і 31 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 жовтня 2021 року встановлено, що плата за послугу визначається відповідно до Правил надання послуг з постачання теплової енергії , затверджених постановою КМУ №830 від 21 серпня 2019 року, та Методики розподілу, що розраховується, виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання. Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію.

За змістом п.37 ч.1 ст.43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішується питання встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги, які надаються підприємствами, що перебувають у спільній власності територіальних громад, представництво інтересів яких здійснює відповідна районна чи обласна рада, а також суб`єктами господарювання, що здійснюють управління (експлуатацію) цілісними майновими комплексами таких підприємств.

Відповідні виключні повноваження передбачені абзацом 7 ч.1 ст.13 ЗУ «Про теплопостачання»: «встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством».

Рішенням Полтавської обласної ради від 30.09.2022 №476 встановлено для ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» тарифи теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для трьох категорій споживачів: населення, бюджетні установи, інші споживачі.

Отже, уповноважений орган місцевого самоврядування у межах своєї компетенції визначив тариф для трьох категорій споживачів.

Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» встановлено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України (стаття перша Закону).

До сфери діяльності Регулятора належить, зокрема державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом, зокрема, нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг (ч.2 статті третьої Закону);

Рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження.

Регулятор веде реєстр всіх прийнятих рішень та забезпечує вільний доступ до них на своєму офіційному веб-сайті у затвердженому ним порядку (частина шоста).

Рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності (частина сьома)

Рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг (частина дев`ята).

Пунктом 1.5 Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою НКРЕКП № 1174 від 25.06.2019, передбачено, що формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється з урахуванням витрат за кожним видом ліцензованої діяльності, облік яких ведеться ліцензіатом окремо.

Тарифи формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі.

Тарифи для кожної категорії споживачів визначаються на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії.

Отже, спеціальним законом та іншими спеціальними нормативними актами, якими врегульовані правовідносини з надання і, відповідно, оплати послуг з теплопостачання, передбачено встановлення тарифів на цю послугу для різних категорій споживачів.

Листом від 31 грудня 2012 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, розглянула лист Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 29.10.2012 № 16-6-1281/1412 про надання роз`яснень щодо визначення категорій споживачів житлово-комунальних послуг та за результатами розгляду в межах своїх повноважень повідомила наступне.

Згідно з положеннями статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Зазначеною нормою визначено, що врегулювання зазначених у Листі питань відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування, але Комісія пропонує звернути увагу на зазначене нижче.

Щодо оплати житлово-комунальних (комунальних) послуг за тарифами для населення

Згідно з Конституцією України держава забезпечує соціальну спрямованість економіки (частина четверта статті 13), що є основою для реалізації соціальних прав громадян, зокрема на соціальний захист та достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (стаття 48).

Зазначені норми Основного закону реалізуються передбаченими у законодавстві державними соціальними стандартами та державними соціальними гарантіями, визначеними Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", відповідно до статті 9 якого державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів плати за житло і житлово-комунальні послуги, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло. Тобто з урахуванням того, що відповідно до статті 6 цього Закону базовим державним соціальним стандартом є встановлений законом прожитковий мінімум, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти, то така норма (в частині встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги) розповсюджується тільки на громадян, які використовують житло виключно для проживання (для реалізації конституційного права громадянина на житло), і не розповсюджується на громадян, які використовують житло у інший спосіб (для реалізації інших конституційних прав).

Крім зазначеного вище, постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2011 року № 1199 установлено, що теплова енергія та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води та послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для потреб релігійних організацій та національних творчих спілок і їх регіональних осередків (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) оплачуються ними за тарифами, встановленими для населення.

Отже, оплата житлово-комунальних послуг за тарифами для населення здійснюється громадянами, які використовують житло виключно для проживання, а релігійні організації і національні творчі спілки і їх регіональні осередки (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) здійснюють оплату за тарифами, встановленими для населення за теплову енергію та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води та послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Щодо оплати комунальних послуг за тарифами для бюджетних установ

Відповідно до статті 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Також слід зазначити, що відповідно до пункту 5 Положення про Реєстр неприбуткових установ та організацій, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.01.2011 № 37(зареєстровано в Міністерстві юстиції України 9 лютого 2011 р. за № 161/18899), присвоєння установам та організаціям ознаки неприбутковості здійснюють державні податкові інспекції в районах, містах без районного поділу, районах у містах, міжрайонні та об`єднані спеціалізовані державні податкові інспекції відповідно до такої структури ознаки: органи державної влади України, органи місцевого самоврядування та створені ними установи або організації, що утримуються за рахунок коштів відповідних бюджетів (підпункт "а" пункту 157.1 статті 157 розділу III Податкового кодексу України).

Отже, до бюджетних установ можна віднести такі установи, які підпадають під ознаки зазначеної вище статті 2 Бюджетного кодексу України, а підтвердженням такого статусу може бути витяг з Реєстру неприбуткових установ та організацій.

Щодо оплати комунальних послуг за тарифами для інших споживачів комунальних послуг

Враховуючи викладене вище, оплату житлово-комунальних (комунальних) послуг за тарифами для інших споживачів таких послуг здійснюють усі інші особи, які не є громадянами, що використовують житло для проживання, не є релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім тих, що здійснюють виробничо-комерційну діяльність) та не є бюджетними установами».

З огляду на наведене слід визнати обґрунтованим застосування тарифу «Інші споживачі» до відносин з надання послуг відповідачу, оскільки він є власником нежитлового приміщення (магазину), яке не використовується для проживання.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимогст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Оскільки рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сови Вікторії Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26 листопада 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ С.Б. Бутенко ____________________ О.І. Обідіна