Справа № 569/337/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді Панас О.В. при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М. з участю : позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Іващенко І.І.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача адвоката Штогрін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівному у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконним утримання дітей на території України та повернення їх за постійним місцем проживання, - в с т а н о в и в:

У провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконним утримання дітей на території України та повернення їх за постійним місцем проживання .

Просив визнати незаконним переміщення та подальше утримування ОСОБА_2 на території України дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця постійного проживання в Республіку Польща.

Якщо ОСОБА_2 відмовиться повертати дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Республіку Польща відібрати дітей і передати батьку ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , для забезпечення повернення дітей в АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 .

Допустити негайне виконання цього рішення у частині повернення дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до місця постійного проживання в Республіку Польща за адресою: АДРЕСА_1 , Люблін

Стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати: судовий збір 2422,40 грн. на користь ОСОБА_1 .

Свої вимоги обгрунтував наступними доводами.

Вважає, що постійним місцем проживання їхніх малолітніх дітей є Республіка Польща, діти мають громадянство Республіки Польща, з 2021 по 01.10.2024 у дітей сформувався звичний розклад життя у Республіці Польща: навчання в шкільному закладі, відвідування дошкільного закладу, відвідування гуртків.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Іващенко І.І. підтримали позов у межах доводів позовної заяви, просила задовольнити позов повністю, стягнути судові витрати, повідомили, що заява щодо витрат на правничу допомогу буде подана в межах п`яти днів після ухвалення рішення. Вважають, що постійним місцем проживання малолітніх дітей є Республіка Польща, оскільки , у період з 28.02.2021 року по 29.09.2024 року ОСОБА_3 перебував у Республіці Польща - 3 роки 1 місяць 25 днів, в той час, як в Україні перебував всього - 6 місяців 9 днів. В період з 18.06.2021 року по 29.09.2024 року ОСОБА_4 перебував у Республіці Польща - 2 роки 2 місяць 4 дня, в той час, як в Україні перебував всього - 1 рік 1 місяць 6 днів, що підтверджується інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України щодо перетину кордону України ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відповідачка ОСОБА_2 , представник відповідачки адвокат Штогрін В.С. в судовому засіданні позов не визнали повністю, просили відмовити у його задоволенні.

Підтримали свою правову позицію викладену у відзиві вважають, що виховання, місце проживання, утримання дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснювались за взаємною згодою батьків, без укладення будь-яких договорів, адже подружжя здійснювало таке виховання за замовчуванням, спільно, діти весь час вільно перетинали кордон як з батьком (за нотаріально посвідченою згодою матері) так із матір`ю (за нотаріально посвідченою згодою батька).

В Україні діти відвідують навчальний заклад, різноманітні гуртки, за дітьми здійснюється медичний огляд, у дітей є друзі, захоплення. Проживання у Польщі з батьком ситуативне, та не на підставі рішення суду, тому ніякого ні викрадення, ні незаконного переміщення через кордон Польщі з Україною, не було. Діти переважно проживали та на даний час проживають в Україні. Діти спілкуються з батьком, якому ніхто не чинить перешкод в участі у вихованні дітей.

Представник третьої особи Самолюк І.Р., яка діє згідно довіреності від 02.01.2025 № 08-01-9/25, у підготовчому засіданні пояснила, що у справах даної категорії висновок опіка не надає, у справі за позовом ОСОБА_2 будуть вчинятися дії та прийняте рішення щодо визначення місця проживання дітей, виходячи з предмету позову ОСОБА_2 у іншому провадженні.

У судові засідання представник третьої особи не з`являлася.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрите загальне позовне провадження у справі призначене підготовче засідання з викликом сторін.

Ухвалою суду від 05.06.2025 закрито підготовче провадження, призначений судовий розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Задоволені клопотання сторін про допит свідків, долучені письмові докази. ОСОБА_2 відмовилася від розгляду клопотання про зупинення провадження у справі.

Технічна фіксація судових засідань здійснювалася за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку .

Заслухавши сторони, представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України Про міжнародні договори і угоди чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 15 Закону України Про міжнародні договори України чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі М. С. проти України, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі Хант проти України зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, § 78).

Загальні принципи щодо зв`язку між Конвенцією та Гаазькою конвенцією, обсягу розгляду Судом міжнародних заяв про викрадення дітей, найкращих інтересів дитини та процесуальних зобов`язань держав наведені в рішенні ЄСПЛ у справі X. проти Латвії (X v. Latvia), заява № 7853/09, пункти 93 - 108 від 26 листопада 2013 року), а також у низці інших рішень щодо проваджень у справах про повернення дітей відповідно до Гаазької конвенції (див. рішення у справах Момуссо та Вашингтон проти Франції (Maumousseau and Washington v. France), заява № 39388/05, пункт 68, від 06 грудня 2007 року, Ігнакколо-Зеніде проти Румунії (Ignaccolo-Zenide v. Romania), заява № 31679/96, пункт 102, ЄСПЛ 2000-I, Йосуб Карась проти Румунії (Iosub Caras v. Romania), заява № 7198/04, пункт 38, від 27 липня 2006 року, Шоу проти Угорщини (Shaw v. Hungary), заява № 6457/09, пункт 70, від 26 липня 2011 року, та Аджіч проти Хорватії, заява № 22643/14, пункти 93 - 95, від 12 березня 2015 року) (Справа Сатановська та Роджерс проти України (заява № 12354/19) від 28 січня 2021 року, пункт 30).

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок та умови захисту дітей від шкідливих наслідків їхнього незаконного переміщення або утримування визначений Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, ратифікованою Україною 11 січня 2006 року (далі Гаазька Конвенція), яка спрямована на забезпечення невідкладного повернення дітей до держави їхнього постійного проживання.

Згідно зі статтею 1 Гаазької конвенції цілями цієї Конвенції є: a) забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав; та b) забезпечення того, щоб права на опіку і на доступ, передбачені законодавством однієї Договірної держави, ефективно дотримувалися в інших Договірних державах.

Відповідно до частини першої статті 3 Гаазької конвенції переміщення або утримання дитини розглядаються як незаконні, якщо: a) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримання; та b) у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримання.

Згідно з частиною другою статті 3 Гаазької конвенції права піклування, про які йдеться у пункті "а", можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Отже, виходячи зі змісту Гаазької конвенції, для прийняття рішення про повернення дитини необхідно встановити, по-перше, що дитина постійно мешкала в Договірній державі безпосередньо перед переміщенням або утриманням (пункт "а" частини першої статті 3 Конвенції); по-друге, переміщення або утримання дитини було порушенням права на опіку або піклування згідно із законодавством тієї держави, де дитина проживала (пункт "b" частини першої статті 3 Конвенції); по-третє, заявник фактично здійснював права на опіку до переміщення дитини або здійснював би такі права, якби не переміщення або утримання (пункт "b" частини першої статті 3 Конвенції).

Місце постійного проживання дитини є визначальним при відновленні статус-кво, оскільки незаконне переміщення чи утримання дитини одним із батьків, наділених правами спільного піклування, порушує інтереси та права дитини, а також права іншого з батьків на піклування нею, без згоди якого (ї) відбулась зміна місця проживання дитини.

Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у Постанові від 17 серпня 2022 року у справі № 613/1185/19.

Поняття "місце постійного проживання" не визначене Гаазькою Конвенцією, оскільки таке місце проживання дитини має визначатися Договірними Державами в кожному конкретному випадку на підставі фактичних обставин.

Звичайне місце проживання відповідає місцю, яке відображає певний ступінь інтеграції дитини в соціальне і сімейне середовище. З цією метою, зокрема, повинні братися до уваги тривалість, регулярність, умови і причини перебування на території держави-члена і переїзду сім`ї в цю державу, громадянство дитини, місце і умови відвідування школи, мовні знання, а також сімейні та соціальні відносини дитини в цій державі.

Місце проживання підтверджується: відвідуванням дошкільного навчального закладу - садка, школи, різноманітних гуртків; за результатами встановлення таких обставин: за дитиною здійснюється медичний догляд, у дитини є свої друзі, захоплення, дитина має сталі сімейні зв`язки та інші факти, які свідчать, що дитина вважає своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

З оглянутої судом копії свідоцтва про шлюб встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 01.02.2014 Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області, актовий запис № 85.

З оглянутих судом свідоцтв про народження встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно актового запису № 539, зареєстрованого Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 146 від 18.01.2018 р.н., зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління МЮ (м.Львів).

Як встановлено судом у ході розгляду справи, шлюб між сторонами розірвано рішенням Рівненського міського суду від 29.05.2025 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. (справа № 569/23985/24). З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що за клопотанням відповідачки сторонам надавався строк для примирення. Також, суд прийшов до висновку про встановлення фактів, які підтверджують, що сторони подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, тому шлюб існує формально. Рішення суду не містить чіткого визначення часу з якого саме сторони припинили підтримувати подружні стосунки.

З оглянутої ксерокопії паспорта Серія НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Рівне підтверджується, що позивач є громадянином України.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав паспорт громадянина Республіки Польща НОМЕР_2 від 23.04.2024 року.

У період з 08.03.2021 року до 31.08.2021 року ОСОБА_8 відвідував дошкільний підрозділ b «Віеdronki» при Початковій школі №40 ім. Любельскєго Ліпца 1980 року в м. Любліні, що підтверджується довідкою відвідування дитячого садка від 05.11.2024 року.

Згідно довідки, що підтверджує відвідування школи від 04.11.2024 року та шкільного свідоцтва від 21.06.2024 року ОСОБА_9 : 6, який проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 01.09.2021 року до 07.10.2024 року був учнем Початкової школи № 51 імені Йоанна Павла II в м.Любліні та був переведений до 4 класу.

Відповідно до довідки від 15.11.2024 року правління Учнівського спортивного клубу «Widok» партнерське товариство № 51 підтверджується,що ОСОБА_9 , був гравцем Учнівського спортивного клубу «Widok» ОСОБА_5 і тренувався у клубі футболу з 27.10.2021 року.

Згідно довідки від 06.08.2024 року правління Учнівського спортивного клубу «Widok» партнерське товариство № 51 засвідчує, що ОСОБА_9 , внесений в страховий поліс № 5124390.

Обстеження у лікарів підтверджується результатами виконаного дослідження у діагностичній лабораторії від 18.04.2024 року, інформаційною довідкою від 10.07.2024 року, лікарською довідкою від 23.08.2024 року, виданою ОСОБА_10 з встановленим діагнозом .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав паспорт громадянина Республіки Польща НОМЕР_3 від 23.04.2024 року.

Згідно довідки, виданої дитячим садком № 63 від 05.11.2024 року ОСОБА_11 відвідував Дитячий садок № 63 в м.Любліні в період від 01.09.2021 року до 27.09.2024 року.

Як пояснили сторони в судовому засіданні, дитина відвідувала садочок в 2021 році та декілька разів в 2022 році, коли приїзжав з матір`ю до Польщі.

Відповідно до довідки від 15.11.2024 року, виданої правлінням Учнівського спортивного клубу «Widok» № 51 підтверджує, що ОСОБА_11 ,був гравцем Учнівського спортивного клубу «Widok» Люблін та тренувався у клубі футбол з 02.09.2022 року.

Обстеження у лікарів підтверджується результатами виконаного дослідження у діагностичній лабораторії від 11.09.2024 року щодо ОСОБА_4 .

Окрім того, судом встановлено, що позивач набув громадянство Республіки Польща, проживає у Польщі з 2020 року у АДРЕСА_1 . Та за його заявою малолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_11 з моменту надання громадянства Польщі батькові було надане громадянство Польщі і дітям згідно поданої позивачем заяви 20.11.2023 року.

Як встановлено судом, місцем проживання позивача та його дітей , в період перебування їх у Польщі, була орендована квартира згідно договорів оренди, останній з яких укладений 01.09.2025 та оглянутий судом в судовому засіданні.

Отже, судом встановлено, що на території Республіки Польща позивач немає власної квартири, а винаймає житло в оренду.

Також встановлено, що позивач працевлаштований , що підтверджується договором підряду № 1/2024 від 23.09.2024, отримує дохід у виді заробітної плати.

З оглянутої в судовому засіданні інформації Державної прикордонної служби України від 15.01.2025 року встановлено, що у період з 28.02.2021 року по 29.09.2024 року ОСОБА_3 перебував у Республіці Польща - 3 роки 1 місяць 25 днів. В період з 18.06.2021 року по 29.09.2024 року ОСОБА_4 перебував у Республіці Польща - 2 роки 2 місяць 4 дня.

З даної інформації встановлено, що малолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_11 останній раз перетнули кордон Польщі з Україною на в`їзд до України 29.09.2024.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка приходиться позивачу рідною сестрою, суду показала, що діти за тривалий час прижилися на території Республіка Польща. Вказала, що добре знає сім`ю, неодноразово навідувала їх у Республіці Польща, з дозволу батьків декілька разів заводила та забирала дітей з навчання. ОСОБА_13 гарно опанував мову, а ОСОБА_14 , в силу віку, вивчення мови давалось важче, діти відвідували школу, футбольний клуб, за необхідності лікарів, мали житло та всі умови для нормального життя. Громадянство отримали зі згоди матері. А коли Відповідачка 29.09.2024 року вивезла дітей з Республіки Польща, без відома та згоди Позивача, то для нього це стало шоковою ситуацією, він був розгублений, пригнічений та сумував за синами, про що неодноразово повідомляв сестру.

З досліджених судом доказів, наданих відповідачкою встановлено наступне.

Довідкою про склад зареєстрованих осіб від 95.10.2024 № 26454, виданою ДЦТта ЗНАП РМР та витягами з реєстрів територіальних громад, підтверджується, що ОСОБА_2 , та малолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_5 , яка, як встановлено судом, належить сторонам на праві приватної власності.

З оглянутої судом довідки № 1 від 08.01.2025 вбачається, що ОСОБА_11 займається в футбольній академії «ІМПУЛЬС».

З оглянутої судом довідки № 2 від 08.01.2025 вбачається, що ОСОБА_9 займається в футбольній академії «ІМПУЛЬС».

З довідки № 02-15/10 від 10.02.2025 вбачається, що ОСОБА_11 відвідував ЗДО № 29 у м.Рівному з 23.09.2021 року, а з 14.08.2023 дитина не відвідувала дошкільний заклад.

Довідкою № 9 від 08.01.2025, виданою Рівненським ліцеєм № 9 підтверджується, що ОСОБА_9 дійсно навчається у Рівненському ліцеї № 9 Рівненської міської ради в 4-Б класі. Характеризується позитивно.

Довідкою № 10 від 08.01.2025, виданою Рівненським ліцеєм № 9 підтверджується, що ОСОБА_11 дійсно навчається у Рівненському ліцеї № 9 Рівненської міської ради в 1-Б класі. Характеризується позитивно, у характеристиці зазначено, що мама приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина.

Довідкою № 07 від 09.01.2025 , виданою СДЮСШОР № 2 підтверджується, що ОСОБА_11 займається плаванням в СДЮСШОР № 2, систематично відвідує тренування 6 разів на тиждень.

Із досліджених в судовому засіданні психологічних висновків виконаних дитячим психологом ОСОБА_15 від 10.07.2025 року вбачається, що спілкування з дітьми відбувалося без присутності батьків з метою обстеження психо-емоційного стану дітей.

В ході спілкування з ОСОБА_14 встановлено, що він проживає з матір`ю, добре адаптувався до поточних життєвих умов, має коло друзів, продовжує займатися улюбленими видами діяльності та хобі. Зміна місця проживання та порушення звичної стабільності можуть бути для дитини джерелом додаткового стресу та негативно вплинути на емоційний стан. Рекомендовано забезпечити проживання дитини з матір`ю як більш адаптивний варіант на даному етапі розвитку зі збереженням регулярного та якісного спілкування з батьком.

В ході спілкування з ОСОБА_13 встановлено, що він проживає з матір`ю, йому комфортно вдома, він має друзів, відвідує школу, гуртки, продовжує займатись улюбленим хобі. Дитина адаптована до соціальної ситуації, в якій перебуває, відчуває себе в безпеці, має встановлений режим, стабільне середовище. Порушення цієї стабільності (зміна місця проживання, школи, соціального кола) може мати для дитини негативні психологічні наслідки. Зміна місця проживання або порушення контакту з одним із батьків може мати стресогенний вплив на дитину. Рекомендовано забезпечити дитині стабільність життєвого середовища - залишити проживати з матір`ю у звичних для дитини умовах зі збереженням регулярного та якісного спілкування з батьком.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є суб`єктом господарювання, займається підприємницькою діяльністю, отримує дохід від підприємницької діяльності. ОСББ «Транспортне 16» характеризується позитивно.

З досліджених судом письмових доказів, виданих медичними закладами м.Рівного, підтверджується, що у м.Рівному неповнолітнім дітям надавалася медична допомога у період часу з квітня 2022 року по квітень 2024 року.

Малолітній ОСОБА_9 , будучи заслуханим у судовому засіданні зі згоди батьків, суду пояснив, що живе в ОСОБА_16 разом з мамою та молодшим братом, відвідує школу, займається футболом. Герман розповів, що у ОСОБА_16 у нього є багато друзів, з якими він грає у футбол не лише на тренуваннях, а й у свій вільний час, так як шкільний спортивний майданчик знаходиться фактично у дворі їхнього будинку. Герман вільно володіє українською мовою, має певні успіхи у навчанні. Розповів, що певний час ходив в школу у Польщі, але постійно їздив з мамою в Рівне. З часу проживання в Польщі у нього лишилося двоє друзів, це українці, з якими він разом грає у відеоігри. Один з хлопчиків живе у ОСОБА_5 , а інший переїхав до ОСОБА_17 . ОСОБА_14 любить обох батьків і хотів би, щоб вони й надалі жили усі разом. З батьком часто спілкується по телефону, розповідає йому про свої тренування та навчання.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 показали суду, що діти сторін проживали в Україні, їздили до тата в Польщу в гості, там проживали кілька тижнів і повертались назад в Україну з мамою. Іноді старший син ОСОБА_14 лишався батьком на довший час, а ОСОБА_22 поверталась в Україну з молодшим сином Георгієм. Також ОСОБА_18 показала суду, що ОСОБА_13 відвідував садочок № 29 з 2021 по березень 2022 року, потім садочок певний час не працював, оскільки у них не має укриття. ОСОБА_13 почав знову відвідувати садочок у квітні 2023 року, відвідував по серпень 2023 року, був зарахований у групу садочка до травня 2024 року. Мама завжди повідомляла вихователів дитячого садочка, коли вона з ОСОБА_13 їхала відвідувати батька дитини до Польщі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 , показала суду, що старший син сторін, ОСОБА_9 , займається разом з її сином у футбольному клубі «Імпульс», хлопчик комунікабельний, дружелюбний, вільно розмовляє українською мовою, має багато друзів у футбольній команді, веде досить активне спортивне життя, тренується не лише з командою у визначені дні, а й разом з її сином та ще кількома хлопчиками майже щодня грають у футбол. На її бачення дитина щаслива та усім забезпечена.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 показав суду, що він працює тренером футбольного клубу «Імпульс» молодшої групи, де займається ОСОБА_11 . ОСОБА_25 дуже активний, має вроджений хист до футболу, зокрема, займається та грає в позиції воротаря футбольної команди, має значні успіхи на даній позиції. Іноді разом зі своїм старшим братом залишається на футбольному полі після занять, де вони разом з іншими хлопцями відпрацьовують елементи. Привозить та забирає із тренувань ОСОБА_13 та його брата їх мама. ОСОБА_13 надзвичайно дружелюбний та комунікабельний, вільно володіє українською, має багато друзів. На його бачення дитина забезпечена усім необхідним для спортивного розвитку та щаслива. При ньому жодного разу хлопчик про життя в іншій країні не згадував.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показав суду, що він працює вчителем фізкультури у ЗОШ № 9 м. Рівне, також викладає у футбольному гуртку при даній школі. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 навчаються у даній школі, з 2024 року відвідують футбольний гурток один раз на тиждень, а з вересня 2025 року він викладає фізичну культуру у класі ОСОБА_3 . Зазначив, що обидва хлопчики мають вроджений хист до футболу, дуже талановиті діти, споглядаючи яких у нього виникає бажання працювати ще більше, створювати дітям ще кращі умови для розвитку, такі діти як ОСОБА_14 та ОСОБА_13 дають йому зрозуміти, що все, що він робить для дітей не даремно. На його бачення діти щасливі, комунікабельні, у школі у них безліч друзів, жодного разу при ньому хлопчики не згадували про життя в іншій країні.

Отже, судом встановлено, що малолітні діти ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , у період шлюбу батьків, за згодою обох батьків, та з метою реалізації бажання родини переїхати проживати до Польщі на постійно, періодично перетинали кордон України та Польщі, діти певні періоди часу проживали у Польщі, набули громадянство Польщі за заявою батька, де відвідували дошкільні та шкільний заклад, гуртки, а з 29.09.2024 повернулися до України. Діти є громадянами України, народилися в м.Рівному, де мають місце проживання, відвідують навчальний заклад та займаються в гуртках, мають сформовані сталі зв`язки в Україні.

Судом не здобуто, а позивачем не надано належних та допустими доказів, які підтверджують, що постійним місцем проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є Республіка Польща. Отже, місцем постійного проживання дітей є Україна.

На підставі досліджених судом належних та допустимих доказів, суд прийшов до висновку, що повернення дітей до Руспубліки Польщі, де діти мали тимчасове місце проживання разом із батьком та періодично з матір`ю, враховуючи, що з часу переміщення дітей до часу розгляду справи судом пройшло більше одного року , враховуючи що діти після повернення в Україну повністю є адаптованими до проживання в Україні, відсутність заперечення з їх боку щодо проживання в Україні, суд вважає, що вимога щодо визнання незаконним переміщення та подальше утримання ОСОБА_2 малолітніх дітей на території України не доведено, відтак до задоволення не підлягає.

Інші позовні вимоги є похідними, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо визнання незаконним переміщення та подальше утримання ОСОБА_2 малолітніх дітей на території України позовна заява за іншими вимогами не підлягає до задоволення.

Посилання позивача на порушення його права щодо участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, суд оцінює критично з тих підстав, що не було встановлено порушення його права з даних питань, оскільки йому не заборонено в`їзд в Україну для реалізації своїх прав щодо малолітніх дітей відповідно до положень СК України.

Понесені судові витрати по оплаті судового збору згідно ст. 141 ЦПК України віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 141,150, 160 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_2 третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання незаконним утримання дітей на території України та повернення їх за постійним місцем проживання .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , останнє зареєстроване місце проживання в Україні: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради (місцезнаходженя: 33028, м.Рівне, вул. Соборна, 12 а, .

Повний текст рішення виготовлено - 01.12.2025

Суддя О.В.Панас