Справа № 703/7054/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради про визнання права власності на будинок,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Ротмістрівської сільської ради про визнання права власності на будинок.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй, згідно погосподарської книги Куцівського старостинського округу Ротмістрівської сільської ради належить будинок АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку під літерами «А,а,» загальною площею 78,5 кв.м., житловою 51,3 кв.м., літня кухня, сарай, гараж під літерою «Б», погріб під будівлею під літ. «п/д», вбиральні під літ. «У», 1/2 криниці під літерою «К», огорожа № 1,2.

В цьому будинку вона зареєстрована та проживає з 1977 року по сьогоднішній день. Вказує, що купила цей будинок у 1977 році, проте у неї відсутній договір купівлі-продажу. В домоволодінні був старий невеликий будинок, який вона знесла та збудувала новий, в якому і проживає 48 років. Вона не отримувала жодних документів на свій будинок, який будувала у 1982 році.

Вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області з метою реєстрації права власності на вищевказане будинковолодіння.

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81384783 від 17 жовтня 2025 року їй відмовлено в реєстрації вищевказаного будинковолодіння. Державний реєстратор у своєму рішенні повідомила, що зареєструвати право власності на вищевказане будинковолодіння немає можливості, оскільки відсутні документи, передбачені для реєстрації об`єктів збудованих до 05 серпня 1992 року, що унеможливлює здійснення державної реєстрації речового права на вищевказане будинковолодіння.

Враховуючи викладене позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку під літерами «А,а,» загальною площею 78,5 кв.м., житловою 51,3 кв.м., літня кухня, сарай, гараж під літерою «Б», погріб під будівлею під літ. «п/д», вбиральні під літ. «У», 1/2 криниці під літерою «К», огорожа № 1,2.

Ухвалою судді від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, однак звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача в підготовче судове засідання також не з`явився, від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив провести розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення по справі.

За ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та враховуючи визнання позову відповідачами, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Суд вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією її паспорта.

Згідно погосподарської книги Куцівського старостинського округу Ротмістрівської сільської ради належить будинок АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку під літерами «А,а,» загальною площею 78,5 кв.м., житловою 51,3 кв.м., літня кухня, сарай, гараж під літерою «Б», погріб під будівлею під літ. «п/д», вбиральні під літ. «У», 1/2 криниці під літерою «К», огорожа № 1,2.

Позивач стверджує, що в цьому будинку вона проживає з 1977 року по сьогоднішній день. Вказує, що купила цей будинок у 1977 році, проте у неї відсутній договір купівлі-продажу. В домоволодінні був старий невеликий будинок, який вона знесла та збудувала новий, в якому і проживає 48 років. Вона не отримувала жодних документів на свій будинок, який будувала у 1982 році.

Позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області з метою реєстрації права власності на вищевказане будинковолодіння. Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 81384783 від 17 жовтня 2025 року їй відмовлено в реєстрації вищевказаного будинковолодіння. Державний реєстратор у своєму рішенні повідомила, що зареєструвати право власності на вищевказане будинковолодіння немає можливості, оскільки відсутні документи, передбачені для реєстрації об`єктів збудованих до 05 серпня 1992 року, що унеможливлює здійснення державної реєстрації речового права на вищевказане будинковолодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення негосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації права власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Відповідно до п. 80 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015 «Про затвердження порядку реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, також може проводитися на підставі документів, передбачених статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, згідно технічного паспорта на будинковолодіння АДРЕСА_1 , виготовленого 03 червня 2024 року позивач є власником цього будинковолодіння.

Відповідно до характеристики садибного типу, господарських будівель та споруд технічного паспорта, рік спорудження житлового будинку АДРЕСА_1 є 1982 рік.

Відповідно до виписки з погосподаської книги № 3 на 2024-2028 роки Куцівського старостинського округу Ротмістрівської сільської ради № 44/2-15 від 21.08.2025, позивач є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації КП «ЧООБТІ» № 1287-0 від 06.09.2024 станом на 01.01.2013 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно з вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникло до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з ч. 3 ст. 2 Закону, у випадках, визначених ст. 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом, що передбачено ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однією з підстав для відмови в державній реєстрації прав є те, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталась до державного реєстратора задля проведення реєстраційних дій, однак рішенням № 81384783 їй було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 К України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.1. «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних садибних, житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно з абз. 3 п. 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 127 від 25.12.2015 «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не вимагається в разі державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року.

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.49 ЗУ «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Оскільки позивач позбавлена можливості оформити свої права у визначеному законом порядку, єдиним способом реалізації ним своїх спадкових прав є визнання права власності на це майно у судовому порядку.

З огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі. При цьому, суд враховує, що відповідач визнав позов у повному обсязі.

За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

На стягненні судових витрат із відповідача, які складаються із судового збору в сумі 1226 грн. 20 коп., позивач не наполягала.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст. 15, 16, 181, 182, 334, 392, 1217, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради про визнання права власності на будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку під літерами «А,а,» загальною площею 78,5 кв.м., житловою 51,3 кв.м., літня кухня, сарай, гараж під літерою «Б», погріб під будівлею під літ. «п/д», вбиральні під літ. «У», 1/2 криниці під літерою «К», огорожа № 1,2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 19 листопада 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Ротмістрівська сільська рада, юридична адреса: вул. Михайлівська, буд. 18, с. Ротмістрівка, Черкаський район, Черкаська область, код ЄДРПОУ- 26359075.

Головуючий: Ю. В. Крива