Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8361/24 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу №274/8361/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м. Бердичів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити додатковий строк тривалістю один місяць для подання до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабуся ОСОБА_5 , після якої відкрилася спадщина. Вказує, що він 18.10.2024 звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1266 ЦК України після смерті свого батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є сином померлої ОСОБА_5 . Проте, постановою від 07.09.2023 йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вказує, що напередодні закінчення строку для прийняття спадщини він захворів. Зауважує, що йому на час подання заяви виповнилося лише 19 років. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не враховано його хворобу та покази свідків, які підтвердили факт його захворювання. Зазначає, що чинним законодавством України не визначено обов`язку доводити факт хвороби лише в певний період, тому вказівка суду на те, що покази свідків є недопустимими доказами не відповідають положенням ст. 78 ЦПК України. Звертає увагу на те, що ним пропущено незначний термін для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

28 жовтня 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ОСОБА_7 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки під час розгляду справи позивач не надав суду доказів щодо причин пропуску шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що позивачем не було зазначено періоду хвороби, як підстави для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказує, що письмових доказів, як то медичних довідок, виписок із історії хвороби, записів у медичній картці, тощо на підтвердження того, що позивач хворів у жовтні 2024 року на час закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач суду не надав. Вважає, що посилання позивача на правовий висновок Верховного суду у постанові від 17.10.2018 у справі №681/203/17 не є релевантним до спірних правовідносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є внуком ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 15.01.2008 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 23.09.1983.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 31.07.2019 ОСОБА_6 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2024 спадкоємцями майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його син ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_5 , які успадкували по 1/2 частці майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 (баба позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. №61/01-16 від 29.01.2025, спадкоємцями за законом, які прийняти спадщину у встановлений законом строк після ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є: - дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (заява №267 від 24.05.2024); - чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (заява № 482 від 16.09.2024); - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадщину прийняв, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. від 18.10.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що він не звернувся у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що у судовому засіданні позивач не вказав періоду його хвороби, встановленому йому діагнозу, а пояснив, що до лікаря він не звертався. Письмових доказів, як то медичних довідок, виписок із історії хвороби, записів у медичній картці, тощо на підтвердження того, що позивач хворів у жовтні 2024 року на час закінчення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач суду не надав, та вказав, що такі документи у нього відсутні. Відтак, позивач не довів доказами того факту, що існували причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання ним в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини заяви до нотаріуса. Молодий вік позивача не може вважатися поважною причиною пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першоїстатті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першоюстатті 15 ЦК Українивстановлено право кожної особина захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно зістаттею 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною першоюстатті 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (постанова Верховного Суду від 20.03.2024 у справі №545/1231/23).

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №6-1486цс15, від 23.08.2017 у справі №6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №565/1145/17, від 17.10.2019 у справі №766/14595/16, від 30.01.2020 у справі №487/2375/18, від 31.01.2020 у справі №450/1383/18, від 17.08.2023 у справі №626/274/22, від 10.07.2024 у справі №522/13476/23.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26.06.2019 у справі №565/1145/17 (провадження №61-38298св18), від 17.03.2021 у справі №638/17145/17 (провадження №61-17764св20), від 26.10.2022 у справі №522/17925/16 (провадження №61-1122св22), від 16.11.2023 у справі №523/4713/19 (провадження №61-10052св23).

Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23).

Змагальність сторін є однією з основних засада (принципів) цивільного судочинства (пункт 4 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин п`ятої - сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч. 1 та 2 ст.2 ЦПК України).

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №548/2415/21).

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_6 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2024 спадкоємцями майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 є його син ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_5 , які успадкували по 1/2 частці майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 (баба позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відтак, ОСОБА_1 претендує лише на майно, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та яке успадкувала ОСОБА_5 .

Розглядаючи справу по суті судом першої інстанції не враховано того факту, що на майно, яке належало батькові позивача та яке успадкувала ОСОБА_5 претендують особи, зокрема: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не належать до першої черги спадкування, усуваючи при цьому ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно відноситься до першої черги спадкування.

Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції допустив непропорційне втручання у право позивача як законного спадкоємця на спадкування майна після смерті свого батька, яке успадкувала його баба ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, судом першої інстанції не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами ОСОБА_1 , що привело до незаконного позбавлення його права на спадкове майно.

Колегія суддів підкреслює, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість (постанови Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №639/8197/21 (провадження №61-14773св23).

У даній справі строк пропущений позивачем є незначним. Зокрема, строк між останнім днем для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (09 жовтня 2024 року) та датою звернення ОСОБА_1 , як спадкоємця у порядку ст. 1266 ЦК України до приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. (18 жовтня 2024 року) становить всього лише дев`ять днів.

Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що спадкові права на спадкове майно іншими спадкоємцями не оформлені, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. №61/01-16 від 29.01.2025.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31.07.2024 у справі №706/275/22 (провадження №61-12010св23).

Так, встановлено, що позивачу на момент смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося всього лише 19 років.

Несвоєчасне звернення ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини було зумовлене хворобою. Вказана обставина в суді першої інстанції підтверджена свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які були допитані у передбаченому законом порядку.

Таким чином, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилався позивач, та загальновідомі факти, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_4 , додатковий строк тривалістю один місяць з дня набрання постановою законної сили, для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 18 листопада 2025 року.

Головуючий

Судді