Справа № 338/48/25
Провадження № 22-ц/4808/1500/25
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів: Максюти І.О., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря - Кузів А.В.

учасники справи

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: виконавчий комітет Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області

особа, яка подає апеляційну скаргу - Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1

на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Куценка О.О.

за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: виконавчий комітет Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення його її опікуном.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є його тещею, за якою він здійснює постійний догляд.

Згідно довідки до акту огляду психіатрична МСЕК серії 12 ААГ №489587 від 23 січня 2024 року, ОСОБА_2 визнана інвалідом ІІ групи, інвалідність встановлена довічно.

Внаслідок хвороби ОСОБА_2 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Захворювання ОСОБА_2 провокує порушення пам`яті та психічні розлади, що позбавляє її розуміти значення своїх дій та керувати ними, вона має обмеження життєдіяльності до самообслуговування, до орієнтації та контролю за своєю поведінкою.

Оскільки його дружина працює, догляд за тещею здійснює він. Інших родичів, які б могли та хотіли опікуватися нею немає, оскільки один син працює, інший - проживає за межами України.

Заявник вказує, що має можливість дбати про ОСОБА_2 створювати необхідні побутові умови, забезпечувати її доглядом та опікою.

Просив визнати недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку с. Глибоке Івано-Франківського району Івано-Франківської області. Призначити ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_2 .

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку села Глибоке Івано-Франківського району Івано-Франківської області недієздатною.

Встановлено опіку та призначено опікуном недієздатної ОСОБА_2 заявника ОСОБА_1 .

Встановлено строк дії рішення суду про визнання ОСОБА_2 недієздатною, терміном 2 роки з дня набрання рішенням законної сили. Роз`яснено заявнику, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення вказаного строку.

Не погодившись з вказаним рішенням суду Військова частина НОМЕР_1 , як особа, яка не брала участі у справі, звернулася до суду з апеляційною, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на те, що оскаржуване рішення впливає на інтереси обов`язки військової частини НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_1 є структурним підрозділом Державної спеціальної служби транспорту, яка входить до системи Міністерства оборони України та виконує завдання з оборони держави та забезпечення стійкого функціонування транспорту. Виконання завдань військової частини НОМЕР_1 здійснюється військовослужбовцями військової частини, а відповідно звільнення військовослужбовців із військової служби впливає на своєчасність та повноту виконання покладених на військову частину завдань.

Напідставі прийнятого судом рішення у військової частини НОМЕР_1 виник обов`язок щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 , що підтверджується поданим ОСОБА_1 рапортом про звільнення з військової служби, у зв`язку із здійсненням ним опіки над недієздатною ОСОБА_2 .

Зазначає, що при призначенні опікуна обов`язково повинна враховуватися можливість особи здійснювати повноваження опікуна, а також особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення останньому. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.03.2022 № 20 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тому на момент подання заяви не мав можливості належним чином виконувати обов`язки опікуна та дійшов до передчасного висновку про можливість призначити ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 .

Скаржник вказав, що судом першої інстанції не з`ясовано хто опікується ОСОБА_2 з 08.03.2022 року, тобто з моменту мобілізації ОСОБА_1 , та чому органом опіки і піклування не досліджено питання щодо можливості призначення опікуном ОСОБА_2 її рідної доньки ОСОБА_4 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено учасникам справи право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримав 26 вересня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та представник виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області отримали через підсистему «Електронний суд», що підтверджується довідками про доставку електронного документу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 зазначила, що згідно подання органу опіки та піклування від 18.02.2025 року призначення опікуном ОСОБА_1 є доцільним. Дружина заявника працює бухгалтером у відділі освіти, молоді та спорту Богородчанської селищної ради, що підтверджується довідкою № 119/01-22 від 07.10.2025 року та її робочий день триває з 08.00 до 16.00 год, що в свою чергу виключає можливість доглядати матір, адже вона проживає в іншому населеному пункті. Також вона працює бухгалтером ГО «Громадська ініціатива», що підтверджується довідкою №1/БІ від 07.10. 2025 року та по стану здоров`я не може доглядати за своєю матір`ю, оскільки їй медично протипоказані фізичні навантаження.

Звертає увагу суду на те, що у законодавстві не передбачено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану, як і не передбачено жодної заборони чи обмежень щодо можливості призначення військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

У судовому засіданні представник виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області Стасів В. О. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

У судове засідання представник військової частини НОМЕР_1 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року оскаржується в частині призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 заявника ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга не містить доводів, щодо оскарження рішення в частині визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною та становлення строку дії рішення суду про визнання ОСОБА_2 недієздатною.

Тому апеляційний суд переглядає рішення лише в частині встановлення та призначення опікуном ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до висновку судово-психіатричного експерта, страждає стійким хронічним психічним розладом у формі органічного маячного розладу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Суд врахував, що виконавчим комітетом Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області надано висновок про доцільність призначення заявника ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 та дійшов висновку про наявність підстав для встановлення над ОСОБА_2 опіки та призначення ОСОБА_1 її опікуном.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 є тещею заявника ОСОБА_1 і ця обстаивна не заперечується учасниками справи.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, яка встановлена її довічно.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №679 від 02 травня 2025 року, ОСОБА_2 страждає стійким хронічним психічним розладом у формі органічного маячного розладу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області №1399-78/2025 від 18 лютого 2025 року затверджено подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном (піклувальником) над ОСОБА_2 у разі визнання її недієздатною.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 351/592/18 вказано, що на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване незалученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц.

ОСОБА_1 на момент звернення до суду із заявою у цій справі і на момент її перегляду в апеляційному порядку є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу під час мобілізації, зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується доданим до апеляційної скарги витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.03.2022 року №20 та витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.05.2025 року №126.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що на підставі прийнятого судом рішення ОСОБА_1 подано рапорт про звільнення з військової служби, у зв`язку із здійсненням ним опіки над недієздатною ОСОБА_2 , отже у скаржника виник обов`язок щодо звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 .

Враховуючи вказані обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв судове рішення, яке стосується порядку звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби, а отже воно стосується прав та обов`язків військової частини НОМЕР_1 , у складі якої ОСОБА_1 проходить військову службу, тому військова частина НОМЕР_1 має право оскаржити рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року в апеляційному порядку.

Перевіряючи доводи скаржника щодо призначення опікуном недієздатної ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_1 , колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до статті 41 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

Таке подання має для суду лише рекомендаційний характер.

Станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку, та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном.

Натомість судова колегія зазначає, що подання Органу опіки та піклування виконавчого комітету Богородчанської селищної ради про призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 не містить належної мотивації: чому саме зятя ОСОБА_1 необхідно призначити опікуном, не зважаючи на наявність доньки ОСОБА_2 , яка є дружиною заявника, та яка може бути опікуном над своєю матір`ю.

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 має двох дочок та двох синів.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування пояснив, що одна дочка ОСОБА_2 працює та у зв`язку з графіком роботи не має можливості здійснювати догляд за матір`ю. Інша дочка проживає в іншому населеному пункті, а саме в м. Івано-Франківськ, один з синів перебуває за межами України, а інший навчається в м. Івано-Франківськ, у зв`язку з чим вони також не мають змоги здійснювати догляд за матір`ю.

Вирішуючи питання про призначення саме ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області не врахував наявність близьких родичів та не перевірив можливість призначення їх опікунами ОСОБА_2 , а саме її доньок та синів та не навів достатніх мотивів щодо призначення опікуном саме ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували неможливість здійснення ними догляду за матір`ю.

З подання органу опіки та піклування вбачається, що лише обставини того, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за однією адресою з зятем ОСОБА_1 та він здійснює догляд за своєю тещею ОСОБА_2 , стали підставою для висновку органу опіки та піклування про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 .

Фактично вказане подання ґрунтується на виявленій ініціативі ОСОБА_1 про призначення його опікуном.

Разом з тим орган опіки та піклування не звернув увагу та не перевірив, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 08.03.2022 року.

Водночас ОСОБА_2 потребує постійного щоденного стороннього догляду, який ОСОБА_1 проходячи військову службу в іншій місцевості, на цей час не може забезпечити у повному обсязі.

В поданні органу опіки та піклування відсутній аналіз обставин проходження військової служби ОСОБА_1 у взаємозв`язку з можливістю у такому разі надавати належний догляд ОСОБА_2 , а посилання у поданні на те, що він здійснює догляд за своєю тещею ОСОБА_2 суперечать встановленим обставинам справи, оскільки заявник з 08.03.2022 року перебуває на військовій службі в іншому населеному пункті.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 (провадження № 61-16711 св24) Верховний Суд зазначив, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність цього, уникаючи можливих зловживань, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном.

Оскільки ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, в умовах воєнного стану орган опіки має належним чином з`ясувати питання доцільності призначення саме його опікуном тещі при наявності дітей.

Колегія суддів вважає, що подання органу опіки та піклування виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, та приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов передчасного та помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 .

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатніх підстав для призначення заявника опікуном недієздатної ОСОБА_2 та необхідності тимчасове покладання відповідно до положень ст. 65 ЦК України на орган опіки та піклування обов`язків зі здійснення опіки над недієздатною ОСОБА_2 (зокрема щодо захисту її прав та інтересів).

Колегія суддів відхиляє доводи представника заявника про те, що у законодавстві не передбачено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану, як і не передбачено жодної заборони чи обмежень щодо можливості призначення військовослужбовця опікуном над недієздатною фізичною особою, оскільки факт проходження військової служби ОСОБА_1 не використовується судом апеляційної інстанції як самостійна підстава для відмови у задоволенні заяви в частині призначення його опікуном ОСОБА_2 . Саме невідповідність подання органу опіки та піклування вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту стало підставою для такої відмови.

У зв`язку з викладеним, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 слід задовольнити, рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року в оскаржуваній частині про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 відмовити.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Однак, зазначена норма не стосується вимоги щодо призначення опікуна, що узгоджується із висновками, викладеними в ухвалі Верховного Суду від 30 травня 2025 року у справі №127/13397/24.

Оскільки в задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 відмовлено, з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 , підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 726,72 грн.

Оскільки дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2025 року, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року в частині визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та встановлення строку дії рішення про визнання особи недієздатною не було предметом апеляційного перегляду, необхідно поновити його дію в частині визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та встановлення строку дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною терміном 2 роки з дня набрання рішення законної сили.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року в оскаржуваній частині про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатної ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном недієздатної ОСОБА_2 відмовити.

До призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 обов`язки зі здійснення опіки над нею покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Поновити дію рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 травня 2025 року в частині визнання ОСОБА_2 недієздатною та встановлення строку дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною терміном 2 роки з дня набрання рішення законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків, НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , на користь Військової частини НОМЕР_1 , ЄДРПУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 726,72 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: І.О. Максюта

Є.Є. Мальцева