УХВАЛА

26.11.2025 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м.Житомира Перекупка І.Г., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення примусового стягнення по виконавчому провадженню № 58982837 від 26.04.2019, яке перебуває на виконанні у Богунському відділі державної виконавчої У служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління - Міністерства юстиції (м. Київ) щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на ; утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2029 року до досягнення дитиною повноліття, стягувач - ОСОБА_3 , що стягуються на підставі судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2019 у справі № 295/4542/19 до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

В обгрунтування якої зазначено, що до Богунського районного суду м. Житомира подається позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів. Згідно судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 05.04.2019 у справі № 295/4542/19 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Стягувачем є колишня дрдружина - ОСОБА_3 . На підставі судового наказу Богунським ВДВС м. Житомира від 26.04.2019 відкрито виконавче провадження ВП № 58982837, відбувається стягнення аліментів із заробітної плати по даний час. Згідно довідки розрахунку від 18.03.2025 №2521 виданої Богунським ВДВС у м. Житомирі ЦМУ МЮ (м. Київ) вбачається що відбувається стягнення та заборгованість відсутня. Починаючи з січня 2024 року та по теперішній час дитина проживає з батьком, а не з матір`ю, він самостійно виховує та утримую дитину ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що за даною адресою дитина зареєстрована з народження, а саме з 2010 року, що підтверджується довідкою ОСББ «Фортуна 31» за Вих. №1/4 від 19.02.2025. З ОСОБА_3 розлучені та з 2019 року з нього стягуються аліменти, проте до січня 2024 року проживали всі разом за його адресою.

Заяву розглянуто за відсутності учасників справи у відповідність до ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явлення позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У п. 7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ вказано, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні.

З урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення.

Згідно з статтею 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття, проводиться Богунським відділом державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження № 58982837 на підставі судового наказу № 295/4542/19 виданого 05.04.2019 Богунським районним судом м. Житомира.

Відповідно до приписів пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Зупинення виплат аліментів на утримання дитини за виконавчим провадженням, фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що в свою чергу призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала відповідне клопотання, інших осіб, які є учасниками справи, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням судового рішення.

Позивачем у своїй заяві не наведено тих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання за виконавчим листом про стягнення аліментів, які є періодичними платежами, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, утруднить або може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У разі задоволення позову про припинення стягнення аліментів, стягнення аліментів має бути припинено від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред`явлення позову.

Тому суддя вважає помилковим твердження заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанови Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі №524/188/18 (провадження № 61-38051св18), недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Аналогічна позиція викладена і в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року по справі № 950/2492/19, провадження № 61-11673ск20.

В даному випадку позивач фактично просить зупинити виконання судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яке набрало законної сили, що суперечить гарантованому Конституцією України принципу обов`язковості судових рішень.

На підставі зазначеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності таких заходів, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суддя дійшов висновку, що відсутня реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання до суду позовної заяви, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Перекупка