Справа № 201/1920/24
Провадження № 2/201/292/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (третя особа - Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області), про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст первісної позовної заяви

Позивач вказує, що за його заявою відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_7 , який склав заповіт. Його мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рідному брату матері ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , дядькові позивача, належало на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором про забудування від 04.05.1947. Родинні зв`язки з матір`ю підтверджуються свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданим 30.06.2021, Родинні зв`язки з дядьком підтверджується тим, що до шлюбу у матері було прізвище « ОСОБА_10 ». Відповідно до архівної довідки від 21.07.2021 № С-2519/0/217-21 у матері ОСОБА_11 були батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 2 у ОСОБА_14 також батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

06.05.1999 дядько позивача ОСОБА_9 ніби-то продав домоволодіння ОСОБА_4 . Договір дарування від 06.05.1999 посвідчений приватним нотаріусом Гуніним В.В., зареєстрований в реєстрі за № 789.

Позивач уважає договір є недійсним і нікчемним, оскільки право власності ОСОБА_12 витікає з дублікату договору про забудування, виданого 28.04.1999 завідуючою державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області Титовою Г.М. на нотаріальних бланках АВА 285080 та 285081, зареєстрований в реєстрі за № 108. В той же час відповідно до реєстру нотаріальних бланків, вони використані 09.04.1999 на заповіт та довіреність відповідно. При цьому, дублікат на нотаріальному бланку, а саме, договір дарування не на нотаріальному бланку, чого не може бути, адже стандарт використання бланків введений одночасно для всіх документів.

У подальшому на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2006 у справі 2-2392/2006 право власності перейшло до ОСОБА_5 . У такий спосіб незаконна легалізована так звана домашня угода без нотаріального посвідчення, а незаконне рішення суду постановлене через 40 днів після угоди.

Потім 25.07.2006 в перший день набрання рішенням чинності ОСОБА_5 продав квартиру громадянину ОСОБА_6 , який в суді був представником відповідача ОСОБА_5 та визнав позовні вимоги.

Договір купівлі продажу від 25.07.2006, посвідчений приватним нотаріусом Куліш В.І., реєстровий номер 1123

У подальшому 04.02.2006 ОСОБА_15 продав домоволодіння ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Царевікіним М.М. за № Д-433

Натепер майно належить ОСОБА_3 .

Позивач є сином ОСОБА_8 та племінником ОСОБА_9 , має намір отримати після їх смерті спадщину, але слід встановити спадкову масу, до якої належить будинок по АДРЕСА_1 .

То посилаючись на норми статей 387, 388 ЦК України, просив:

визнати недійсним договір дарування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 06.05.1999, посвідчений приватним нотаріусом Гуніним В.В., зареєстрованим в реєстрі за № 789;

витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 домоволодіння за адресою АДРЕСА_1

Заяви учасників процесу по суті справи

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав. 18.11.2024 представник відповідача адвокат Ткаченко Д.В. надав відзив на позовну заяву (а.с. 68-76), у якому зазначив, 19.12.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Соловей Ю.В., та зареєстровано в реєстрі за № 7026, відповідно до якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 належне ОСОБА_2 на праві приватної власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,0404 га, кадастровий номер :03:197:0048, цільове призначення - 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На земельній ділянці знаходиться: літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 62,4 кв.м, житловою площею 35,0 кв.м, літ. Б-убиральня, літ. В-вхід до підвалу, літ. Г - гараж, літ. Ж-навіс, літ. Е-літня кухня, літ. Д-гараж, 1-10, ІІ - огорожі, споруди, замощення.

Відчужуване домоволодіння належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царевікіним М.М. 04.12.2006, за реєстровим номером Д433, зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» 11.12.2006, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12840398, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» 11.12.2006.

Купівля-продаж домоволодіння здійснена за 624160, 00 грн, відповідно до Звіту про оцінку майна, виданого ТОВ «Оціночна компанія «Монумент» 12.11.2020.

Також, 19.12.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Соловей Ю.В., та зареєстровано в реєстрі за № 7024, відповідно до якого, ОСОБА_2 передає (продає), а власник, а ОСОБА_3 приймає (купує) об`єкт нерухомості земельну ділянку, загальною площею 0,0404 га, кадастровий номер :03:197:0048, цільове призначення - 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відчужувана земельна ділянка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД№ 690124, виданого Дніпропетровською міською радою 21.11.2007. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № .

Купівля-продаж земельної ділянки здійснена за 487 840,00 грн, відповідно до Звіту про оцінку майна (земельної ділянки), виданого ТОВ «Оціночна компанія «Монумент» 12.11.2020, вартість земельної ділянки становить 48 400,00 грн.

Також, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.02.2020 № НВ-020, сформованого 22.10.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, щодо земельної ділянки загальною площею 0,0404 га, кадастровий номер :03:197:0048, обмеження у використанні, які встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровано.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2006, власником домоволодіння, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , є громадянин ОСОБА_2 .

Під час оформлення договору дарування від 06.05.1999, договору купівлі-продажу від 04.12.2006, договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки від 19.12.2020, нотаріуси, які посвідчували вищевказані угоди, здійснювали перевірку осіб як продавця так і покупця майна, а також перевіряли документи, відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат». Тому твердження позивача про те, що нотаріусами здійснено неналежне оформлення договорів, або визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння не відповідають дійсності та є безпідставними.

Після придбання ОСОБА_3 вказаного домоволодіння та земельної ділянки, він здійснив знесення житлового будинку загальною площею 62,4 кв.м., житловою площею 35,0 кв.м., почав будувати новий будинок, що підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта (будівельний паспорт НОМЕР_2 , реєстраційний номер ЄДЕССБ ВРО1:3092-6722-2292-2572) виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради 29.04.2021.

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_16 на замовлення ОСОБА_3 інвентаризаційна справа №ЛВС 49/23) встановлено, що на земельній ділянці знаходиться: літ.А-2 житловий будинок, рік спорудження 2023 рік, загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м., має два поверхи: на першому поверсі - 1 кухня-їдальня, загальною площею 53,9 кв.м., 2 гардеробна, загальною площею 4,8 кв.м., 3 комора, загальною площею 3,8 кв.м., 4 санвузол, загальною площею 3,7 кв.м. Усього по першому поверху 66,2 кв.м. На другому поверсі - 5 коридор, загальною площею 10,0 кв.м., 6 житлова загальною площею 18,1 кв.м., 7 житлова загальною площею 18,8 кв.м., 8 житлова загальною площею 13,2 кв.м., 9 санвузол загальною площею 6,6 кв.м. Усього по другому поверху 66,7 кв.м.

Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, виданого 06.07.2023 Управлінням Державного архітектурно- будівельного контролю Дніпровської міської ради, вказаний новозбудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , введено в експлуатацію.

У зв`язку з чим, ОСОБА_3 є добросовісним набувачем права власності на придбаний житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Тому відсутні підстави у позивача для звернення до суду з позовом про визнання договору дарування від 6.05.1999 недійсним та витребування у ОСОБА_3 на користь померлої ОСОБА_8 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують родинні зв`язки з померлими особами: ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , доказів підтвердження того, що ОСОБА_1 (позивач) є сином ОСОБА_8 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ), як це зазначено у позовній заяві, та позивач має право після спливу 14 років отримати після смерті ОСОБА_8 спадщину.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та право власності на домоволодіння та земельну ділянку, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 .

Окрім того, зазначив, що Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська вже розглядалась цивільна справа № 201/9447/21 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Михайлович про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку і витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2022 по цивільній справі № 201/9447/21 (Суддя Антонюк О.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Крім того, Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська розглядалася цивільна справа № 201/10306/22 (суддя Наумова О.С.) за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , третя особа: Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Під час розгляду даної справи встановлено, що ОСОБА_7 (позивач) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після чого представником ОСОБА_7 подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2024 по справі № 201/10306/22 позовну заяву залишено без розгляду.

Проте невідомі особи нібито відкривають спадкові справи після померлих осіб: ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_7 , та подають до суду позови про визнання договорів купівлі-продажу, дарування, та витребування належного ОСОБА_3 нерухомого майна. У зв`язку із цими діями відповідач звернувся до Дніпровського районного управління поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення за ст. 190 КК України (шахрайство).

Вважав, що ОСОБА_1 не є особою право, свободи, інтереси та (або) обов`язки, якої були порушені, тому не має права на звернення до суду із даною позовною заявою. Просив відмовити у задоволенні позову.

Інші учасники справи правом на наслання відзиву, пояснень не скористалися.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 23.09.2024 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 31).

Ухвалою суду від 26.02.2025 за клопотанням позивача витребувано у Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області:

завірену належним чином копію нотаріальної справи щодо договору дарування від 06.05.1999 року зареєстрований в реєстрі за № 789 посвідчений нотаріусом ОСОБА_20 укладений ОСОБА_4 ;

завірену належним чином копію нотаріальної справи щодо договору про забудування від 07.05.1947 року засвідчений державним нотаріусом першої міської нотаріальної контори Кругляк М.Г. за реєстром № 13811 укладений ОСОБА_12 ;

інформацію (у вигляді довідки чи пояснень) про те - чи видавався дублікат договору дарування 28.04.1999 року на нотаріальних бланках АВА 285080 та 285081 ОСОБА_9 (а.с. 157).

Ухвалою суду від 27.05.2025 за клопотанням відповідача витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рички Юлії Олександрівни належним чином завірену копію спадкової справи № 68866611, відкритої після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 198).

Підготовче засідання у справі закрите 02.09.2025 і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 223).

Представник позивача адвокатка Михайлова О.В. у судове засідання надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, справу розглядати без її участі.

Представники відповідачів адвокатк Ткаченко Д.В. у судове засідання надав заяву, у якій просили відмовити у його задоволенні, справу розглядати без його участі.

Інші учасники у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи буди неодноразово судом повідомлені належним чином.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Позивач вказує, що за його заявою відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_7 , який склав заповіт.

З витребуваної у приватного нотаріуса Дніпровського МНО Рички Ю.О. копії спадкової справи № 68866611, відкритої після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 198), встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 204).

09.08.2021 ОСОБА_7 склав заповіт, яким усі свої майнові та немайнові права та обов`язки, які належать йому на момент складення цього заповіту, а також ті майнові та немайнові права та обов`язки, які будуть належати мені у майбутньому, та усе моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , податковий номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 203).

Свідоцтво про право на спадщину не видане, право власності за позивачем на спірне нерухоме майно не зареєстроване.

Батьками ОСОБА_7 є ОСОБА_21 та ОСОБА_8 (а.с. 7, 8)

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Позивач вказав, що брату ОСОБА_8 - ОСОБА_9 належало на праві власності домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором про забудування від 04.05.1947.

Позивач вказує, що є сином ОСОБА_8 , племінником ОСОБА_9 , має намір отримати після їх смерті у спадщину на вказаний будинок. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що є племінником ОСОБА_9 та зазначає, що факт його родинних зв`язків підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 3, з якого висдно, що до шлюбу ОСОБА_8 мала прізвище « ОСОБА_10 », на підтвердження надав (а.с. 8), архівною довідкою, виданою Державним архівом Дніпропетровської області від 21.07.2021 № С-2519/0/217-21 у матері ОСОБА_11 були батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 9) та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 2 ОСОБА_14 , згідно із якими його батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 10).

Позивач вказує, що 06.05.1999 його дядько продав домоволодіння ОСОБА_4 , договір дарування від 06.05.1999 посвідчений приватним нотаріусом Гуніним В.В., зареєстрований в реєстрі за № 789 (а.с. 6). Вважає договір є недійсним і нікчемним, оскільки право власності ОСОБА_12 витікає з дублікату договору про забудування, виданого 28.04.1999 Завідуючою державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області ОСОБА_22 на нотаріальних бланках АВА 285080 та 285081, зареєстрований в реєстрі за № 108 (а.с. 12-13), але відповідно до реєстру нотаріальних бланків, ці бланки використані 09.04.1999 на заповіт та довіреність відповідно, на підтвердження чого надав роздруківки з Єдиного реєстру спеціальних нотаріальних бланків (а.с. 15).

Разом із тим, позивач не надав доказів, які підтверджують його родинний зв`язок із ОСОБА_9 як із дядьком та із ОСОБА_8 як із матір`ю.

Також вказує, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2006 у справі 2-2392/2006 право власності перейшло до ОСОБА_5 . 25.07.2006 ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_6 , який був представником відповідача ОСОБА_5 у даній справі і визнав позовні вимоги.

Договір купівлі- продажу від 25.07.2006, посвідчений приватним нотаріусом Куліш В.І., реєстровий номер 1123 (а.с. 17-18).

Потім, як вказує позивач, 04.02.2006 ОСОБА_15 продав домоволодіння ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Царевікіним М.М. за № Д-433.

За даними наданої позивачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок за адреою: АДРЕСА_3 , а також земельна ділянка під будинком належить ОСОБА_3 (а.с. 16-17).

Також з наданих відповідачем доказів встановлено, що 19.12.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., та зареєстровано в реєстрі за № 7026, відповідно до якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 77-78).

Як видно з договору, домоволодіння розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,0404 га, кадастровий номер :03:197:0048, цільове призначення - 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На земельній ділянці знаходиться: літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 62,4 кв.м, житловою площею 35,0 кв.м, літ. Б-убиральня, літ. В-вхід до підвалу, літ. Г - гараж, літ. Ж-навіс, літ. Е-літня кухня, літ. Д-гараж, 1-10, ІІ - огорожі, споруди, замощення.

Відчужуване домоволодіння належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царевікіним М.М. 04.12.2006, за реєстровим номером Д433, зареєстрованого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» 11.12.2006, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12840398, виданим Комунальним підприємством «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» 11.12.2006.

Купівля-продаж домоволодіння здійснена за 624160, 00 грн, відповідно до Звіту про оцінку майна, виданого ТОВ «Оціночна компанія «Монумент» 12.11.2020.

Також встановлено, що 19.12.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., та зареєстровано в реєстрі за № 7024, відповідно до якого, ОСОБА_2 передає (продає), а власник ОСОБА_3 приймає (купує) об`єкт нерухомості земельну ділянку, загальною площею 0,0404 га, кадастровий номер :03:197:0048, цільове призначення - 02.01 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 80-81).

Згідно і договором відчужувана земельна ділянка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯД№ 690124, виданого Дніпропетровською міською радою 21.11.2007. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № .

Купівля-продаж земельної ділянки здійснена за 487 840,00 грн відповідно до Звіту про оцінку майна (земельної ділянки), виданого ТОВ «Оціночна компанія «Монумент» 12.11.2020, вартість земельної ділянки становить 48 400,00 грн.

Також, відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.02.2020 № НВ-020, сформованого 22.10.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, щодо земельної ділянки загальною площею 0,0404 га, кадастровий номер :03:197:0048, обмеження у використанні, які встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровано.

На замовлення ОСОБА_2 Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 27.10.2006 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 87-90).

ОСОБА_3 збудував на земельній ділянці новий будинок, що підтверджується повідомленням про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта/про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта (будівельний паспорт НОМЕР_2 , реєстраційний номер ЄДЕССБ ВРО1: НОМЕР_4 ) виданого Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради 29.04.2021 (а.с. 91-92).

Згідно із технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_16 на замовлення ОСОБА_3 інвентаризаційна справа №ЛВС 49/23), на земельній ділянці знаходиться: літ.А-2 житловий будинок, рік спорудження 2023 рік, загальною площею 132,9 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м., має два поверхи: на першому поверсі - 1 кухня-їдальня, загальною площею 53,9 кв.м., 2 гардеробна, загальною площею 4,8 кв.м., 3 комора, загальною площею 3,8 кв.м., 4 санвузол, загальною площею 3,7 кв.м. Усього по першому поверху 66,2 кв.м. На другому поверсі - 5 коридор, загальною площею 10,0 кв.м., 6 житлова загальною площею 18,1 кв.м., 7 житлова загальною площею 18,8 кв.м., 8 житлова загальною площею 13,2 кв.м., 9 санвузол загальною площею 6,6 кв.м. Усього по другому поверху 66,7 кв.м (а.с. 93-96).

Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, виданого 06.07.2023 Управлінням Державного архітектурно- будівельного контролю Дніпровської міської ради, вказаний новозбудований житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , введено в експлуатацію (а.с. 97 99).

Також встановлено, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа № 201/9447/21 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царейкін Михайло Михайлович про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку і витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2022 по цивільній справі № 201/9447/21 у задоволенні позову відмовлено.

Як видно зі змісту рішення ОСОБА_7 20 вересня 2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку і витребування майна з чужого незаконного володіння, позовні вимоги не змінювалися, але уточнювалися і доповнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що матері позивача ОСОБА_8 належала на паві власності 12 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , друга частина належала ОСОБА_9 ; на сьогодні відповідно до даних КП ДМБТІ вказане домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2006 року, а на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2020 року вказане домоволодіння належить ОСОБА_3 . Позивач тривалий час перебував в місцях позбавлення волі, його мати помела ІНФОРМАЦІЯ_6 , вона могла продати вказану свою частку цього будинку, але ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , тому не міг укладати договір купівлі-продажу в грудні цього ж року. Позивач, як син ОСОБА_8 , має намір отримати свою частку спадщини після смерті матері у вигляді її частки вказаного будинку. З питання позивач припускає, що в момент вчинення правочину мати перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними в надії мабуть на здійснення обіцянок на її багате та забезпечене життя в майбутньому; вважає, що підписаний нею договір купівлі-продажу її частини будинку є недійсним, так як вона його підписала під впливом фактично обману. Вона була пенсіонеркою, особою похилого віку, часто хворіла, отримувала мізерну пенсію, якої не вистачає для харчування, лікування, сплати комунальних послуг та просто для щоденних витрат. Оспорюваний договір позивач вважає недійсним, оскільки останній укладений в супереч його волі і волі його матері та загальним засадам ЦК України. Просив визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу частини будинку та витребувати це майно з чужого незаконного володіння.

У цій справі в судовому засіданні з наданих стороною позивача матеріалів з`ясовано, що, як стверджує позивач, його матері ОСОБА_8 належала на праві власності 12 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , друга частина належала ОСОБА_9 ; на сьогодні відповідно до даних КП ДМБТІ вказане домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2006 року, а на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2020 року вказане домоволодіння належить ОСОБА_3 .

Позивач тривалий час перебував в місцях позбавлення волі, його мати помела ІНФОРМАЦІЯ_6 , вона могла продати вказану свою частку цього будинку, але ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , тому не міг укладати договір купівлі-продажу в грудні цього ж року. Позивач, як син ОСОБА_8 має намір отримати свою частку спадщини після смерті матері у вигляді її частки вказаного будинку. Позивач припускав, що в момент вчинення правочину мати перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними

Судом з`ясовано, що на момент розгляду справи відповідно до даних КП ДМБТІ вказане домоволодіння належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 2006 року, а на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2020 року вказане домоволодіння належить ОСОБА_3 .

Суд, мотивуючи рішення зазначив, що з огляду на викладення фактів у позовній заяві позивачем, є незрозуміло які у неї можуть бути взагалі вимоги та претензії до відповідача, оскільки позивач вказує про факт омани її з боку якихось осіб вже після фактичного укладання договору, отримання грошових коштів тощо. Яке до цього відношення має сам відповідач взагалі незрозуміло, оскільки в тексті позовної заяви весь час йде мова про ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в той час як в самому спірному договорі від 04 грудня 2006 року (та в свідоцтві, витязі з реєстру та інш.) в якості покупця зазначено ОСОБА_2 , а в якості продавця ОСОБА_6 , тобто ніяк не ОСОБА_2 і тим більше не ОСОБА_8 . Тобто позивачем зазначені інші сторони договору купівлі-продажу, позовні вимоги в цій частині не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися і без згоди, клопотання позивача відповідно до ст. 51 ЦПК України це зробити неможливо.

Крім того, відповідно до державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , а витребувати вказане майно з начебто чужого незаконного володіння позивач просить у ОСОБА_3 , тобто фактично іншої особи і вимоги в цій частині позивачем також не змінювалися.

Суд зауважив, що відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Згідно із висновком суду, оскільки позивач не є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , то він і не може вимагати витребування його майна з чужого незаконного володіння.

Також встановлено, що ухвалою Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська від 19.03.2024 у справі № 201/10306/22 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , третя особа: Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння позовну заяву залишено без розгляду. Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_7 (позивач) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Представником ОСОБА_7 подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

На виконання ухвали суду від 26.02.2025 Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області листом від 20.03.2025 надав засвідчені належним чином копії нотаріальної справи щодо договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніним В.В. 06.05.1999 току, зареєстрованого у реєстрі за № 789, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 ; нотаріальної справи щодо договору про забудування, посвідченого державним нотаріусом Першої міської нотаріальної контори м. Дніпропетровська, Кругляк М.Г.,07.05.1947 року, зареєстрованого у реєстрі за № 13811 на ім`я ОСОБА_12 .

Також архівом повідомлено, що згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Обласного державного нотаріального архіву за 1999 рік є запис від 28 квітня 1999 року по реєстру за № 108 про видачу дублікату договору постройки, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою 07.05.1947 року за р. № 13811 на ім`я ОСОБА_12 , від імені якого діяв ОСОБА_9 , 1948 р.н., місце проживання: АДРЕСА_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Куліш В.І. 07.04.1999 року за р. № 441 (а.с. 172 182).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами частини першої статті2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимоги про визнання недійним договору

Позивач просить визнати недійсним договір дарування домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 від 06.05.1999, за яким його дядько ОСОБА_9 подарував домоволодіння ОСОБА_4 .

Вказує, що він є племінником ОСОБА_9 , а факт його родинних зв`язків підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 3, з якого видно, що до шлюбу ОСОБА_8 мала прізвище « ОСОБА_10 », на підтвердження надав (а.с. 8), архівною довідкою, виданою Державним архівом Дніпропетровської області від 21.07.2021 № С-2519/0/217-21 у матері ОСОБА_11 були батьки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 9) та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 2 ОСОБА_14 , згідно із якими його батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с. 10).

Проте позивач не надав доказів, які підтверджують його родинний зв`язок із ОСОБА_9 , зокрема, що він ОСОБА_1 - є сином ОСОБА_8 .

Позивач вважає договір є недійсним, нікчемним, мотивуючи тим, що право власності ОСОБА_12 витікає з дублікату договору про забудування, виданого 28.04.1999 Завідуючою державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області ОСОБА_22 на нотаріальних бланках АВА 285080 та 285081, які використані 09.04.1999 на заповіт та довіреність відповідно, на підтвердження чого надав роздруківки з Єдиного реєстру спеціальних нотаріальних бланків (а.с. 15). А також мотивує тим, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2006 у справі 2-2392/2006 право власності перейшло до ОСОБА_5 . 25.07.2006 ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_6 , який був представником відповідача ОСОБА_5 у даній справі і визнав позовні вимоги. А 04.02.2006 ОСОБА_15 продав домоволодіння ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Царевікіним М.М. за № Д-433.

Розмежовуючи підстави позову, суд доходить висновку, що жодні з них не зумовлюють визнання договору недійсним та витребування майна із володіння відповідача ОСОБА_23 .

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 Листопада 2009 року № 9 судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання договору недійсним, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів.

Аналізі наведено критерії визначення заінтересованості позивача в оспорюваному договорі: 1) права і законні інтереси заінтересованої особи безпосередньо порушені договором; 2) у результаті визнання договору недійсним майнові інтереси заінтересованої особи будуть відновлені; 3) заінтересована особа отримує що-небудь в результаті проведення реституції (права, майно).

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, а також правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Суд, проаналізувавши матеріали справи та зміст позовних вимог, приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не є заінтересована особою стосовно оспорюваного одностороннього правочину, укладеного у 1999 році ОСОБА_9 на користь ОСОБА_4 , оскільки позивач не є їх спадкоємцем (жодної зі сторін) ані за законом ані за заповітом. Крім того, позивач не отримував свідоцтво про право на спадщину й після смерті ОСОБА_7 , не оспорював право на спадщину. Позивач не ставить і наразі питання про визнання за собою право власності у порядку спадкування. Оспорюваний договір укладений не заповідачем ОСОБА_7 , а іншими особами, до яких позивач не має жодного відношення ані як родич ані як спадкоємець за заповітом.

Суд не приймає доводи позивача про недійсність правочину з підставі використання нотаріусом, як на його думку, бланків, що обліковуються за реєстром за іншими правочинами, та ще й стосовно документів набуття права ОСОБА_12 особою, стосовно якої позивачем не надано жодних доказів його родинних зв`язків із стороною правочину ОСОБА_9 . Позивачем не надано жодних інших доказів та не наведено міркувань для визнання угоди недійсною.

Так, відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (статті 203, 215-216, 228-235 ЦК).

Відповідно до приписів ч.1 ст. 203 ЦК умовою чинності правочину, зокрема є законність його змісту, тобто відповідність вимогам Цивільного кодексу України іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України, (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

При цьому, право на позов про визнання угоди недійсною, відповідно до ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, виникає лише в разі порушення недійсною угодою особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов не містить доводів щодо підстав визнання недійсним оспорюваного правочину, підстав невідповідності закону.

До того ж на виконання ухвали суду Державний нотаріальний архів в Дніпропетровській області листом надав суду нотаріальні справи, з яких видно, що дійсно мало місце укладення договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гуніним В.В. 06.05.1999, зареєстрованого у реєстрі за № 789, укладеного між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 (а.с. 174).

Також 07.05.1947 між Дніпропетровським міським відділом житлового господарства та ОСОБА_24 був укладений договір про забудування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Першої міської нотаріальної контори м. Дніпропетровська Кругляк М.Г. 07.05.1947, зареєстрованого у реєстрі за № 13811 (а.с. 177 178).

Архівом повідомлено, що згідно Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Обласного державного нотаріального архіву за 1999 рік є запис від 28 квітня 1999 року по реєстру за № 108 про видачу дублікату договору постройки, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою 07.05.1947 року за р. № 13811 на ім`я ОСОБА_12 , від імені якого діяв ОСОБА_9 , 1948 р.н., місце проживання: АДРЕСА_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Куліш В.І. 07.04.1999 року за р. № 441, надана копія довіреності (а.с. 179).

Щодо витребування майна з володіння

Позивач просить витребувати нерухоме майно посилаючись і на норми ст. 387 ЦК України і на норми ст. 388 ЦК України.

Так, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), тобто коли набувач є недобросовісним. Тоді як стаття 388 ЦК України регулює право власника на витребування майна від добросовісного набувача.

Верховний Суд неодноразово наголошував, добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Недобросовісний же набувач навпаки на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і яка на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку.

Норма ч.1 ст.216 ЦК не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, яке було передане на виконання недійсного правочину та відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених у ч.1 ст.388 ЦК.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене в того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч.1 ст.388 ЦК).

Вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20 (пункт 40)). На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц,

Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності / недобросовісності набувача, що суттєво як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції, не можуть вважатися такими, що відповідають вимозі законності втручання у право мирного володіння майном.

Отже, від недобросовісного набувача майно може бути витребувано у всіх випадках, однак від добросовісного - лише після перевірки добросовісності/недобросовісності, що є суттєвим для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Як висновувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 року у справі № 907/50/16 за змістом частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 можливість власника реалізувати його право витребувати майно з володіння добросовісного набувача (тобто того, який не знав і не міг знати про те, що набуває майно, яке особа не мала права йому відчужувати) згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі (оплатно, безвідплатно) добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник може витребувати майно з володіння добросовісного набувача, який придбав його за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, є вичерпним (пункти 1-3 частини першої статті 388 ЦК України).

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Верховний Су неодноразово виснував про те, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Мета позову повернення об`єкта права власності у володіння власника. Такий пощов може бути поданий лише власником або титульним володільцем.

Позивач не лише обрав неналежний спосіб захисту, він не є і ніколи не був власником спірного майна , а тому не може заявляти вимогу про витребування майна із чужого володіння.

У зв`язку із наведеним позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач визначав відповідачами осіб, до яких взагалі не пред`явив позовних вимог - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , тому у задоволенні вимог до цих відповідачів також слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати у вигляд сплаченого судового збору з відповідачів не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (третя особа - Державний нотаріальний архів Дніпропетровської області), про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 21 листопада 2025 року.

Суддя О.С. Наумова