Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Магдалинівська селищна рада про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована сторона Магдалинівська селищна рада, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

Заявник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_2 . Після її смерті залишилася спадщина, що складається із:

-земельної ділянки площею 5,29 га, згідно державного акту ІІІ-ДП №131805 від 03.01.2003 року;

-земельної ділянки площею 5,29 га, згідно державного акту ІІІ-ДП №131806 від 03.01.2003 року;

-домоволодіння в АДРЕСА_1 , з приватизованою присадибною земельною ділянкою 0,2500 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельною ділянкою 0,3100 га, передану для ведення особистого селянського господарства.

Заявник зазначає, що на момент смерті матері відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є він та його рідний брат ОСОБА_3 . Між ним та братом досягнута домовленість про те, що заявник доглядає матір і після її смерті успадковує її майно. Рідний брат заяву на прийняття спадщини після смерті матері не подавав, тому відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦК України є таким, що не прийняв спадщину.

Заявник також вказує, що зважаючи на похилий вік матері та її стан здоров`я, в квітні 2019 року переїхав до неї за її місцем проживання в АДРЕСА_1 , доглядав за нею до її смерті. Весь цей час до дня смерті він постійно, безперервно проживав у матері, вона перебувала під його доглядом. Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зважаючи на постійне проживання з матір`ю на протязі більше п`яти років, в червні 2025 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

За результатами звернення нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заявник також наголошує, що в нотаріальній конторі було виявлено наявність заповіту від імені матері, згідно якого домоволодіння в АДРЕСА_1 , з приватизованою присадибною земельною ділянкою 0,2500 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельною ділянкою 0,3100 га, передану для ведення особистого селянського господарства, та земельну ділянку площею 5,29 га, згідно державного акту ІІІ-ДП №131805 від 03.01.2003 року заповідала заявнику, а земельну ділянку площею 5,29 га, згідно державного акту ІІІ-ДП № 131806 від 03.01.2003 року заповідала двом онукам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах. Про наявність заповіту нікому не було відомо.

Тому звернувся із заявою, в якій прохає встановити юридичний факт постійного проживання зі спадкодавцем в період з квітня 2019 року до моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник в судове засідання не з`явився, представник заявника надав заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримав.

Представник заінтересованої особи Магдалинівської селищної радив судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі.

Дослідивши докази, суд вважає, подана заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 18.08.1961 року заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а. с. 5).

Мати заявника померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18.10.2024 року (а. с. 4).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,29 га, згідно державного акту ІІІ-ДП № 131805 від 03.01.2003 року, земельну ділянку площею 5,29 га, згідно державного акту ІІІ-ДП №131806 від 03.01.2003 року, домоволодіння в АДРЕСА_1 , з приватизованою присадибною земельною ділянкою 0,2500 га, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельною ділянкою 0,3100 га, передану для ведення особистого селянського господарства (а. с. 47-57).

Згідно заяви ОСОБА_6 , засвідченої старостою Новопетрівського старостинського округу, ОСОБА_1 постійно проживав без реєстрації зі своєю матір`ю ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 з квітня 2019 року по день її смерті (а. с. 20).

Аналогічні заяви надали мешканці с. Новопетрівка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а. с. 21-22).

Постановою Магдалинівської державної нотаріальної контори від 25 червня 2025 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропущенням терміну для прийняття спадщини та не підтвердженням факту постійного сумісного проживання разом із спадкодавцем по день смерті (а. с. 24).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У постанові Верховного суду Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17 при розгляді касаційної скарги у вирішенні аналогічного спору даної категорії зазначено:

«Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.»

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах ВС від 4 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18).

Таким чином, проживаючи спільно з матір`ю на протязі більше ніж п`ять років до дня його смерті, заявник фактично прийняв спадщину, як передбачено змістом ст. 1268 ЦК України.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У відповідності із п. 7 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення фактів родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Виходячи з обставин справи, суд вважає, що позивачем доведено належними і допустимими доказами обставини постійного проживання зі спадкодавцем у вказаний ним період, а саме: з квітня 2019 року до моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тому суд вважає, що є законні підстави для задоволення поданої заяви.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, ст. 315 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_3 , з матір`ю ОСОБА_2 в період з квітня 2019 року до моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук