ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:

заявник/позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Корягін В.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У вересні 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про забезпечення позову, в якій вимагав накласти арешт на автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Існування таких вимог заявник пов`язував із тим, що у провадженні Тернівського міського суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності і усунення перешкод.

Вказував, що позивач згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником 5/6 часток спірного автомобіля, а відповідач ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку у спадщині, яка становить 1/6 частку вказаного автомобіля, але свідоцтво про право на спадщину не отримав, і його частка у спадковому майні є незначною. Вказаний автомобіль після смерті спадкодавця фактично перебуває у відповідача та останній користується спірним автомобілем одноособово та чинить позивачу перешкоди у користуванні цим транспортним засобом.

На переконання заявника, оскільки у відповідача знаходиться свідоцтво про реєстрацію права власності на зазначений автомобіль на спадкодавця ОСОБА_3 , відповідач може здійснити відчуження автомобіля, передавши свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і сам автомобіль будь-якій особі, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2025року у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходив з того, що позивачем не доведено факт того, що невжиття саме таких за обсягом заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

19 вересня 2025року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2025року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив вимогу про скасування ухвали суду та просив задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Незаконність та необґрунтованість ухвали суду заявник пов`язував з тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірний автомобіль можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

27 жовтня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду на 18 листопада 2025 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 2024року, вбачається що позивач ОСОБА_1 є власником 5/6 часток транспортного засобу марки DAEWOO LANOS реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Свідоцтво про право на обов`язкову частку в спадщині, на 1/6 частку, станом на 17 грудня 2024року не видавалось.

Позивач вказував, що автомобіль після смерті спадкодавця фактично перебуває у відповідача та останній користується спірним автомобілем одноособово та чинить позивачу перешкоди у користуванні цим транспортним засобом.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що заявником не надано суду жодних доказів того, що відповідач є власником 1/6 частки спірного автомобіля, що унеможливлює суд встановити співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими вимогами.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі суду не відповідають обставинам справи.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою та другою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021року в справі №914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З матеріалів справи вбачається, що заява про забезпечення позову за своїм змістом відповідає вимогам статті 151 ЦПК України і відповідає суті інституту забезпечення позову, як гарантії дотримання прав позивача в разі ухвалення судом рішення на його користь.

Апеляційний суд зауважує, що предметом позову у даній справі є визнання права власності спадкоємця на автомобіль, що належав спадкодавцю.

Як встановлено судом, зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 2024року, вбачається що позивач ОСОБА_1 є власником 5/6 часток транспортного засобу марки DAEWOO LANOS реєстраційний номер НОМЕР_1 .

За таких обставин, враховуючи предмет спору та те, що позивачу належить 5/6 частин спірного автомобіля, який фактично не перебуває у його володінні, слід дійти висновку, що на даному етапі судового спору цього достатньо щоб стверджувати про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на цей автомобіль.

Заявлений спосіб забезпечення позову співвідноситься з предметом позову, а тому існує логічний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, з огляду на те, що вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, забезпечить ефективний захист порушених прав у даній справі.

Тож, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що у даному випадку відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2012року № 18-рп/2012 зазначив, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Крім цього, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece від 19 березня 1997року).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову у випадку існування загрози його невиконання є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Колегія суддів вважає, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту фактично будуть спрямовані на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Водночас, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту лише тимчасово обмежить права відповідача щодо розпорядження своєю часткою майна, яке фактично перебуває в його володінні, їх вжиття забезпечить збереження балансу інтересів сторін та узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Обраний позивачем вид забезпечення позову відповідає критерію співмірності із заявленими позовними вимогами та необхідність застосування такого заходу забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального та процесуального права виходить суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, поясненням сторін та наданим доказам дав неповну оцінку, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції не виконав вимоги закону про законність ухвали суду та саме невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2025року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на частку у спільному майні з виплатою грошової компенсації та визнання права власності і усунення перешкод, шляхом накладення арешту на автомобіль марки DAEWOO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , VIN № НОМЕР_3 , який зареєстрований за ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2025року.

Судді: