ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/6058/23 Номер провадження 22-ц/814/1026/25Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О. С. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року, ухваленого в місті Лубни під головуванням судді Алтухової О. С., дата складення повного рішення суду - 04 листопада 2024 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила про солідарне стягнення з відповідачів на її користь майнових збитків, завданих залиттям квартири, в сумі 28 407 грн, у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн та витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 2 223,60 грн.

Позов мотивовано тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Внаслідок халатного відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири АДРЕСА_2 сталося затоплення належної їй квартири АДРЕСА_3 , внаслідок чого стеля та стіни кухні площею 5,6 кв. м, були залиті водою та зіпсовані: стеля, стіни з гіпсокартону, укоси та підлота з ламінату, що встановлено дефектним актом від 13.06.2023 ТОВ «Лубнибудмонтаж».

Зазначала, що протиправність дій відповідачів, зокрема, полягає в тому, що вони не виконали свого обов`язку по забезпеченню належного контролю за станом технічного обладнання, встановленого у належній квартирі та по запобіганню пошкодження сантехнічного обладнання, які призвели до спричинення шкоди.

У зв`язку з затопленням її квартира стала непридатною для комфортного проживання та потребує ремонту. Після вищезазначеного затоплення в її квартирі (на стінах, стелі) з`явилися темно-сірі плями, які називають «грибок», що не тільки має неестетичний вигляд, а ще й шкодить здоров`ю.

Неодноразові звернення до відповідачів з вимогою відшкодувати їй матеріальну шкоду останні ігнорують.

З метою встановлення розміру шкоди і вартості ремонтних робіт, на її замовлення ПП «Експсрт-Кошторис» станом на 12.06.2023 був виготовлений локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1 на загальнобудівельні роботи квартири після затоплення, якими визначено, що обсяг ремонтних робіт для відновлення стану квартири складає 28 407 грн.

Тобто, в даному випадку, розмір заподіяної їй матеріальної шкоди становить суму в розмірі 28 407 грн, яку необхідно солідарно стягнути з відповідачів.

Крім того, внаслідок таких дій відповідачів (бездіяльності, халатності) вона зазнала нервового стресу та лікувалася стаціонарно у неврологічному відділенні з 30.06 2023 по 03.07.2023 з діагнозом ВСД, криз 30.06.2023. Кожного разу, підходячи до свого будинку вона відчуває напругу, думаючи про затоплення її квартири. Вже майже півроку вона проживає в неприємних умовах, відповідачі відмовляються брати участь у матеріальних витратах відновлювального ремонту після затоплення, що також її пригнічує. В неї порушився сон, при виді відповідачів вона нервує від безпорадності, так як вони не бажають в добровільному порядку відшкодувати їй кошти для проведення відновлювального ремонту кухні. Моральну шкоду вона оцінює в 20 000 грн, яку також необхідно стягнути солідарно з відповідачів.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 10 квітня 2024 року за клопотанням позивача замінено співвідповідача ОСОБА_5 на належного співвідповідача ОСОБА_2 (а. с. 96-97).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано недоведеністю заявлених позовних вимог.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що під час розгляду справи на підставі наданих нею доказів були встановлені всі складові правопорушення, які є підставою для покладення на відповідачів відповідальності за завдану шкоду.

Вказує, що в даному випадку не має значення той факт, що Акт про залиття від 16.06.2023 за своєю формою не в повній мірі відповідає Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а також дата його складання, адже головним є підтвердження факту залиття квартири, дати залиття та його причини - халатного відношення до сантехнічного обладнання мешканців іншої квартири. Відтак суд безпідставно визнав даний акт недопустимим доказом.

Наголошує, що всі недоліки Акту повністю усунуті Зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва № 349 від 12.06.2023, Локальним кошторисом № 02-01-01 з розрахунком договірної ціни, відомістю ресурсів до локального кошторису № 02-01-01 та дефектним актом, складеними ТОВ «Лубнибудмомтаж» 12.06.2023, з яких вбачається, що в день затоплення квартиру оглянув спеціаліст в галузі будівництва та експлуатації будівель і споруд, який детально вказав усі пошкодження квартири, необхідні ремонтні роботи та зробив розрахунок вартості матеріалів і робіт, необхідних для відновлення квартири.

Звертає увагу на те, що вказані документи не є експертним висновком, проте в повній мірі підтверджують заявлені позовні вимоги та підстави для стягнення матеріальної шкоди з відповідачів внаслідок залиття квартири.

Зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів вона зазнала нервового стресу, лікувалася стаціонарно у неврологічному відділенні з 30.06.2023 по 03.07.2023, оскільки відчуває сильне хвилювання, думаючи про затоплення квартири, вже майже півроку проживає в неприємних умовах, має порушення сну та нервує від безпорадності при виді відповідачів, які не бажають в добровільному порядку відшкодувати шкоду для проведення відновлювального ремонту кухні.

Додатково вказує, що не відповідає дійсності висновок суду про те, що вона відмовилася добровільно вирішити спір в позасудовому порядку, адже такі дії відповідача ОСОБА_4 обмежилися лише словами.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду від учасників справи не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Галич Н. М. за реєстровим № 430, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.12.2015 (а. с. 9, 10).

Поверхом вище, знаходиться квартира АДРЕСА_4 , яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 369746879 від 14.03.2024 на підставі договору дарування від 01.08.2019, посвідченого приватним нотаріусом Лубенського районного нотаріального округу Юрченко М. А., реєстраційний номер в ДРРП 107, належить відповідачу ОСОБА_2 (а. с. 89-90).

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи від 11.04.2022 за № 1630- та № 1630- у квартирі АДРЕСА_2 проживають внутрішньо-переміщені особи ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 47, 48).

01 червня 2023 року сталося залиття належної позивачу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту про залиття, аварію що трапилась на системі водопостачання, від 16 червня 2023 року, затвердженого головою ЖБК «Світанок», комісією встановлено, що 01 червня 2023 року в будинку АДРЕСА_5 на 4-му поверсі 5 поверхового будинку, трапилося залиття на системі водопостачання. На час залиття в квартирі АДРЕСА_3 постраждала кухня. Причиною залиття є халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців з квартири АДРЕСА_4 на 5 поверсі 5 поверхового будинку, власниця якої є ОСОБА_5 . Доступу до своєї квартири на момент залиття мешканця не надали. Комісія прийшла до висновку, що ймовірною причиною залиття квартири АДРЕСА_3 є халатне відношення до сантехнічного обладнання мешканців квартири АДРЕСА_4 (а. с. 13).

Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва АДРЕСА_6 та локального кошторису № 02-01-01, виконаної підрядником ТОВ «Лубнибудмонтаж», капітальний ремонт квартири після затоплення за адресою АДРЕСА_5 , складений в поточних цінах станом на 12.06.2023 становить 28 407 грн (а. с. 14-15).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем Акт про залиття, аварію, що трапилася на системі водопостачання від 16.06.2023, затверджений ЖБК «Світанок» не є допустимим доказом, оскільки складений в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, та не відповідає формі, встановленій у Додатку № 4 до Правил та з нього неможливо встановити завдану матеріальну шкоду, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей тощо.

Також суд вказав, що надані в підтвердження розміру завданої шкоди позивачем кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва № 349 від 12.06.2023, локальний кошторис № 02-01-01 з розрахунком договірної ціни, відомість ресурсів до локального кошторису та дефектний акт, складені ТОВ «Лубнибудмонтаж» 12.06.2023, не є доказами розміру збитків, завданих позивачу, оскільки складені на капітальний ремонт квартири, а не на усунення пошкоджень в результаті залиття.

На підставі оцінки наданих позивачем доказів, суд першої інстанції дійшов висновків про недоведеність розміру матеріальної шкоди та факту завдання позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції повною мірою погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статі 5 ЦПК України).

Способами захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статі 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 242/4773/17 міститься наступний висновок: цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Статтями 319, 322 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності є абсолютним правом, яке здійснюється власником на свій розсуд незалежно від волі інших осіб. Одночасно на власника покладаються певні зобов`язання, зокрема витрати, пов`язані з майном, тягар його утримання та охорони. Також власник несе ризик випадкового знищення та пошкодження майна, він не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та інтересам громадян, інтересам суспільства.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1024 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Утримання внутрішніх (внутрішньо квартирних) мереж водопостачання є обов`язком власника квартири.

Відтак, саме власник квартири має нести відповідальність за завдану внаслідок залиття квартири шкоду.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно частин першої, шостоїстатті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертоїстатті 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина перша статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження заявлених вимог позивач посилається на Акт про залиття, аварію, що трапилась на системі водопостачання, від 16.06.2023, затверджений головою ЖБК «Світанок».

Порядок складання акту про залиття, аварії квартир регулюється Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207.

Відповідно п. 2.3.6 зазначених Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4).

Типова форма цього акту міститься у додатку № 4 до Правил.

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.

Проте, наданий позивачем Акт про залиття квартири від 16.06.2023 не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачами майнової шкоди та її розміру й обґрунтовано не взятий судом до уваги.

Кошторисна документація, складена ТОВ «Лубнибудмонтаж» на замовлення ОСОБА_1 , також не підтверджує обсяг завданих позивачці збитків внаслідок залиття квартири, а містить розрахунок витрат на проведення капітального ремонту квартири з улаштуванням натяжної стелі замість існуючого гіпсокартонного покриття, улаштуванням обшивки укосів гіпсокартонними і гіпсоволокнистими листами та покриттів з ламінату на шумогідрозоляційній прокладці, необхідність якого для відновлення пошкодженого майна належними та допустимими доказами по справі не підтверджена.

Позивачем не надано суду висновків будівельно-технічної (оціночно-будівельної) експертизи з метою встановлення пошкоджень оздоблювальних матеріалів, конструктивних елементів квартири, отриманих в результаті дії рідини та вартості матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття кухні, що відповідно до вимог статті 103 ЦПК України є належними та допустимими доказами, оскільки для з`ясування таких обставин необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Виходячи з наведеного, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для відшкодування заявлених позивачем витрат на капітальних ремонт кухні у сумі 28 407 грн.

Разом з тим, зважаючи на те, що факт часткового затоплення квартири позивача внаслідок зриву шлангу подачі води у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_2 визнається відповідачем ОСОБА_2 , яка як власник квартири несе тягар утримання майна, завдана позивачці моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала внаслідок порушення її прав, підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що заявлений позивачем розмір грошового відшкодування моральної шкоди у 20 000 грн є явно завищеним, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому з урахуванням обсягу переживань позивача у зв`язку із затопленням квартири, вимушених змін у її житті та необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого побуту, колегія суддів вважає справедливим розмір грошової компенсації завданої позивачу моральної шкоди у 3 000 грн.

Згідно вимог частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат, які покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 402,60 грн.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна