ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/6306/24
Провадження № 22-ц/821/1852/25
Категорія: 307020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Писаренко Сергій Юрійович,

відповідач: військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Писаренка Сергія Юрійовича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Токової С.Є. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог

20 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона та ОСОБА_2 є рідними сестрою та братом. Ії дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

З братом ОСОБА_2 тривалий час проживали у домоволодінні, що належало їм на праві спільної часткової власності за адресою АДРЕСА_1 .

Їх з братом батьки померли - батько, ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мати ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що з братом проживали однією родиною, мали спільний побут, вели спільне господарство.

Оскільки вона є багатодітною матір`ю, доглядала своїх дітей та не працювала, разом з братом спільно дбали про її дітей, вирішували побутові питання та утримували домоволодіння. Брат власної родини не мав, то вони разом будували майбутнє для її дітей.

Годувальником в їх сім`ї був ОСОБА_2 , який працював без оформлення трудового договору та мав у власності майно, яке здав у оренду.

Факт перебування на утриманні брата підтверджується видачею ним доручення на її ім`я про отримання коштів за орендоване майно, а також надання права розпоряджатись його рахунками та грошовими коштами від 12.01.2018.

Дані про народження її дітей внесені відповідно до ст. 135 СК України, тому чоловіка, який би утримував дітей, не має.

Діти були усиновлені чоловіком, з яким вона уклала шлюб, коли брат у 2023 році проходив військову службу захищаючи Батьківщину.

Відповідно до сповіщення сім`ї № 88 від 24.11.2023, солдат ОСОБА_2 , 1993 року народження, водій відділення охорони взводу охорони роти військової частини НОМЕР_1 під час виконання службових обов`язків 22.11.2023 зник безвісти внаслідок ворожого наступу біля населеного пункту Авдіївка Покровського району Донецької області.

Вказане сповіщення є підствою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг в установленому законом порядку.

01 лютого 2024 року, вказує позивачка, вона отримала письмову відповідь від Військової частини НОМЕР_1 , зі змісту якої вбачається, що як сестра зниклого безвісно військовослужбовця, вона не має законних підстав для отримання належного ОСОБА_2 грошового забезпечення та інших виплат, оскільки не має документів, які б підтверджували її перебування на утриманні брата.

Вважає, що для отримання належного брату ОСОБА_2 грошового забезпечення та інших виплат необхідно встановити факт перебування на його утриманні, у зв`язку з чим вона і звертається до суду із даним позовом.

На підставі наведеного, позивач просила суд постановити рішення, яким встановити факт перебування її на утриманні рідного брата - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову про встановлення факту, суд першої інстанції виходив з підстав відсутності порушеного права позивачки із сторони відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 04 вересня 2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Писаренко С.Ю., вважаючи оскаржуване рішення прийнятим із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, просив суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2025 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обгрунтування апеляційної скарги аналогічне обгрунтуванню позовних вимог, крім того, адвокат посилається на те, що під час судового розгляду суд першої інстанції в цілому правильно дослідив всі докази, які підтверджують родинний зв`язок та фактичні обставини перебування позивача на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця - свого брата ОСОБА_2 .

Проте, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, посилався на відсутність у позивачки порушених прав та законних інтересів і вважає такі висновки суду помилковими.

Вказує, що відсутність виплат зі сторони військової частини грошового забезпечення їй, як особі, яка перебувала на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця ( її брата) порушує її право власності на вказані грошові кошти, які, у іншому випадку, брат би перераховував на її утримання та утримання її малолітніх дітей.

Так як брат фактично був її годувальником, відтак відмова військової частини у виплаті грошового забезпечення порушує її право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Вказує, що позивачка не має можливості скористатися законними правами щодо отримання відповідних виплат грошового забезпечення за зниклого безвісті брата, так як відсутнє судове рішення щодо встановлення факту перебування на його утриманні. Іншого (позасудового чи судового) порядку встановлення такого факту не існує, відповідно вона вимушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою, що підтверджується їх свідоцтвами про народження ( а.с.12,13) та відповідно до яких їх батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 14.10.2023 уклала шлюб з ОСОБА_7 та при реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

ОСОБА_2 , перебуваючи на військовій службі, зник безвісти внаслідок ворожого наступу, про що ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено сповіщення сім`ї № 88 від 24.11.2023.

Згідно довіреності від 12.01.2018 вбачається, що ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 на укладення договорів оренди та/або емфітевзісу з ТОВ «Укрлатагро», отримання належних йому коштів за вказаними договорами та відкриттям, управлінням і розпорядженням належними йому рахунками і розпорядженям грошовими коштами за цим рахунком. Довіреність видана без права передоручення повноважень третім особам терміном дії до 12.01.2023.

Згідно Довідки № 124 від 27.03.2024, виданої ТОВ «Укрлатагро», вбачається, що орендна плата за 2015-2022 роки була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 , а за 2023 рік на картковий рахунок ОСОБА_2 .

Відповідно до акту від 25 березня 2024 року, складеного депутатом Великобагачанської об`єднаної територіальної громади Живолуп А.П. в присутності двох свідків встановлено, що ОСОБА_1 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 постійно, в тому числі до 24.02.2022 року проживала зі своїми трьома малолітніми доньками та братом ОСОБА_2 , вказані особи вели спільне господарство.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними братом і сестрою, проживали у будинку батьків, які померли. ОСОБА_1 не могла працювати, оскільки займалась доглядом своїх дітей . Брат ОСОБА_2 працював без оформлення трудових відносин. Всі зароблені кошти витрачав на утримання сестри та її дітей. У шлюбі не перебував, власних дітей не мав.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В повній мірі зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту перебування на утриманні свого рідного брата, позивачка зазначила, що вона разом зі своїми малолітніми дітьми проживали разом з братом та перебували на його повному утриманні, а метою встановлення зазначеного юридичного факту необхідне для реалізація права позивачки на отримання грошового забезпечення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем та відповідачем відсутній спір про право та відсутні підстави, які підтверджують порушення її прав відповідачем - військовою частиною.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі, перебування фізичної особи на утриманні.

Отже, юридичні факти, у тому числі факт перебування на утриманні особи, може бути встановлений судом як у порядку окремого провадження, так і у порядку позовного провадження.

Досудового порядку встановлення даного юридичного факту не передбачено законами та підзаконними нормативно-правовими актами.

Встановлення даного юридичного факту має для позивачки юридичне значення, а саме необхідне їй для отримання грошового забезпечення, яке виплачується членам сімей військовослужбовців, що зникли безвісті під час захисту Вітчизни.

Військовою частиною, у якій проходив службу брат позивачки, було листом №4007/13/362 від 01.02.2024 відмовлено позивачці, як сестрі зниклого безвісти солдата, у виплаті грошового забезпечення у зв`язку із тим, що вона не є особою, зазначеною у пункті 7 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884.

Отже, право позивачки на отримання грошового забезпечення рідного брата як військовослужбовця, який зник безвісти, оспорюється військовою частиною, в якій проходив службу брат позивачки, тому остання звернулася до суду в порядку позовного провадження.

Водночас, колегія суддів зауважує, що спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однієї сторони цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Враховуючи вищевикладене, посилання суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що між позивачем та відповідачем існує спір про право та які б підтверджували порушення її права військовою частиною, є помилковими.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - «Постанова №884»).

Відповідно до Постанови №884 цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці).

Відповідно до Порядку під терміном «безвісно відсутній військовослужбовець» слід розуміти зниклого безвісти під час захисту Вітчизни військовослужбовця, щодо якого понад 15 днів відсутні відомості про місце його перебування, крім відомостей про самовільне залишення військової частини або місця служби (п. 2 Порядку).

За військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Відповідно до п. 4 Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Згідно з пунктом п. 7 вказаного Порядку виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Абзацом 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус осіб зниклих безвісті за особливих обставин» передбачено, що до близьких родичів та членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин належать - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Конституційний Суд України у рішенні від 03.06.1999 у справі №1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця (пункт 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму). До них належать, зокрема непрацездатні.

Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат; спільний бюджет: спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому отримання особою інших виплат не може бути перешкодою для визнання факту перебування її на утриманні .

Натомість, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Тобто, для встановлення факту перебування на утриманні, утримання мало бути повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, заробітну плату, можливо допомогу від дітей тощо. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.01.2021 №592/17552/18, від 22.10.2020 у справі №210/343/19, від 22.05.2019 у справі № 520/6518/17.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підтвердження факту перебування позивача з її малолітніми дітьми на утриманні брата, як військовослужбовця, який зник безвісти було надано: копію свідоцтва про смерть їхніх з братом батьків : ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ; копії свідоцтв про народження позивачки та її брата, які підтверджують, що вони є рідними братом та сестрою; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, з якого вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить їм на праві часткової власності; акт від 25.03.2025, який підтверджує, що ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_2 разом проживали за однією адресою та вели спільне господарство; довіреність від 20.01.2018, якою ОСОБА_2 уповноважив свою сестру на укладення договору оренди та отримання орендної плати до 12.01.2023; довідку № 124 від 27.03.2024 про виплату орендної плати на користь позивача за період з 2015 ро 2022 роки; копію повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про народження; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.03.2024 доходу позивачки; копію сповіщення сім`ї №88 від 24.11.2023 про те, що солдат ОСОБА_2 , 1993 року народження, під час виконання службових обов`язків, 22.11.2023 зник безвісти; копію листа № 400/13/362 від 01.02.2024 війської частини НОМЕР_1 про те, що вона як сестра зниклого безвісно солдата ОСОБА_2 , не має законних підстав на отримання належного грошового забезпечення та інших виплат; копії адвокатських запитів до АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «Державний ощадний банк» про надання виписок по рахунку ОСОБА_2 , а також копію свідоцтва про одруження, згідно якого вбачається, що 14.10.2023 позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 .

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, на виконання ухвали суду від 22 січня 2025 року про витребування доказів, АТ «Державний ощадний банк України» та АТ КБ «ПриватБанк» надали виписки по рахунку ОСОБА_2 за період з 01.03.2022 по 22.11.2023.

Колегія суддів, перевіривши долучені до матеріалів справи докази, встановила, що позивач не надала суду належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту перебування позивачки та її дітей на утриманні її рідного брата ОСОБА_2 , а допомога, яку вона отримувала від брата, була для неї не єдиним або основним джерелом засобів існування, а лише додатковою підтримкою.

Так, із Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.03.2024, вбачається, що за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2023 року, позивач отримувала не лише державну соціальну матеріальну допомогу (до прикладу: близько 22 300,89 грн, 1 440,31 грн 1 квартал 1 місяць 2020 року ), соціальні виплати з відповідних бюджетів ( до прикладу: близько 8 954,75 грн 1 квартал 3 місяць 2020 року, 25 964,12 грн 1 квартал 4 місяць 2020 року), орендну плату (близько 3 619,83 грн 1 квартал 1 місяць 2020 року), а також заробітну плату ( до прикладу : за вересень 2021 року у розмірі 4 186,46 грн, за жовтень 2021 року 2 573,66 грн, липень 2022 4 860,00 грн).

Вказані докази спростовують посилання позивачки в позовній заяві, що вона не працювала, доглядала своїх дітей, а брат їх повністю утримував.

Із виписки по рахунках ОСОБА_2 , наданих АТ «Державний одащний банк України» та АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що в період з 01.03.2022 по 22.11.2023, ОСОБА_2 отримував кошти, зокрема виплати із заробітної плати та здійснював перекази на рахунок, зокрема і позивачки, проте, вказані перекази були незначними та не були постійними, а періодичними, а тому не можуть бути розцінені як основне та постійне джерело доходу позивача.

Колегія суддів зазначає, що сам факт надання окремих грошових сум не є достатнім підтвердженням того, що військовослужбовець взяв на себе обов`язок утримувати позивачку та забезпечував її та її дітей, основні потреби. Відповідно до вимог закону, утримання має передбачати систематичність і сталість наданої допомоги, а також те, що ця допомога була основним і постійним джерелом засобів до існування для особи, яка претендує на статус утриманця.

За таких обставин, надані докази в частині переказів коштів свідчать лише про окремі факти фінансової підтримки, але не підтверджують наявність правових підстав для визнання позивачки особою, яка перебувала на утриманні зниклого безвісти військовослужбовця.

Інші надані позивачкою докази, зокрема і покази свідків, які були допитані в судовому засіданні, не свідчать про перебування позивачки на повному утриманні її брата, а лише підтверджують факт того що вони є рідними братом та сестрою, проживали у будинку батьків, ОСОБА_2 у шлюбі не перебував, власних дітей не мав.

Встановивши, що надані докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що позивач ОСОБА_1 перебувала на утриманні свого рідного брата, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку по суті про відмову у задоволенні позову, але помилився в мотивах такої відмови, тому оскаржуване судове рішення необхідно змінити з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення щодо мотивів відмови у задоволенні позову.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки зміна мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення не призвела до іншого результату вирішення справи, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Писаренка Сергія Юрійовича -задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення- змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков

/повний текст постанови суду виготовлений 14 листопада 2025 року/