490/5793/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Миколаїв Центральни районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді: Чулуп О.С.

при секретарі: Правник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання ОСОБА_1 , заінтересована особа: Корабельний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із заявою в якій просить визнати на території України рішення окружного суду Зальцбурга Республіка Австрія по справі 3 FAM 21/24d-17 від 09.09.2024 року яким громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано біологічним батьком дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування заяви заявник вказує, що заявник ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . Вказує, щл ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що через те, що під час народження дітей громадянка ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_5 в актових записах про народження дітей та в свідоцтвах про народження батьком був вкзаний саме ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла в м. Зальцбург, республіка Австрія. Після смерті матері дітей, ОСОБА_1 був змушений звернутись до суду в м. Зальцбург для встановлення свого біологічного батьківства дітей.

Постановою Окружного суду Зальцбурга Республіка Австрія від 09 вересня 2024 року по справі 3 FAM 21/24d-17 було встановлено, що біологічним батьком близнюків-заявників Гліба та ОСОБА_6 є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник вказує, що визнання даного рішення іноземного суду в Україні необхідно для внесення відповідних змін до актових записів про народження дітей, а також отримання нових свідоцтв про народження. Оскільки між Україною та Республікою Австрія не укладено договору про правову допомогу, то рішення суду Республіки Австрія визнається в Україні за принципом взаємності і відсутність такого договору не може бути підставою для невизнання рішення суду.

Представник заявника надав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений судом.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянином України, що підтверджуються наявною в матеріалах справи копією паспорта.

Судом досліджено рішення окружного суду Зальцбурга Республіка Австрія по справі 3 FAM 21/24d-17 від 09.09.2024 року яким громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано біологічним батьком дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є громадянами України.

З рішення суду м. Зальцбурга вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 була біологічною матір`ю ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які народженні ІНФОРМАЦІЯ_6 на момент народження дітей мати була у шлюбі з ОСОБА_9 . Висновок суду грунтується на результатах експертизи походження від 07.08.2024 року згідно яйого ймовірність батьківства була визначена як 99,9999%.

Судом встановлено, що заявниками у вирішеній судом справі м. Зальцбург були ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відповідачами були ОСОБА_1 та ОСОБА_12 .

Рішення окружного суду Зальцбурга Республіка Австрія по справі 3 FAM 21/24d-17 від 09.09.2024 року містить відмітку про те, що є чинним з 03.10.2024 року і підлягає виконанню. Рішення перекладено на українську мову, переклад якого посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Денисовою О.О.

Статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних справах у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Статтею 471 ЦПК України визначено, що рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Відповідно до статті 472 ЦПК України клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, подається заінтересованою особою до суду в порядку, встановленому статтями 464-466 цього Кодексу для подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, з урахуванням особливостей, визначених цією главою.

До клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про визнання якого порушується клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили, якщо це не зазначено в самому рішенні; засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.12.1999 р. «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» визначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.02.2020 р. у справі № 367/2761/17).

Між Україною та Республікою Австрія міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності.

У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (частина 2 статті 462 ЦПК України; стаття 11 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2024 р. у справі № 684/388/23).

Сутність принципу взаємності полягає у наданні особам іноземної держави певних прав чи певного правового режиму за умови, що особи країни, що їх надає, користуватимуться аналогічними правами або правовим режимом у визначеній іноземній державі. Таким чином, принцип взаємності означає, що рішення суду певної держави повинно визнаватись та виконуватись на території України, якщо тільки немає доказів того, що рішення українських судів не визнаються і не можуть бути виконані на території такої держави.

Оскільки між Україною та Республікою Австрія не укладено договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, тому рішення суду м.Зальцбург Республіки Австрія визнається на території Україні за принципом взаємності, а відсутність двостороннього договору не може бути підставою для невизнання такого рішення .

Отже, суд вважає, що для даних правовідносин слід застосовувати принцип взаємності для визнання рішення іноземного суду.

Відповідно до ст. 468 ЦПК України 1. Клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;9) в інших випадках, встановлених законами України.

Судом не встановлено, що на території України ухвалювалося рішення у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і за тих самих підстав. Також не встановлено, що у провадженні судів України наявні порушеної справи у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмету і з тих самих підстав.

Визнання рішення іноземного суду на території України необхідне заявнику для внесення відповідних змін до актових записів про народження дітей, а також отримання нових свідоцтв про народження.

Згідно з ч.6 ст. 473 ЦПК України за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Обставин визначених ст. 468 ЦПК України судом не встановлено, а за такого у суду немає підстав для відмови в задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а саме рішення окружного суду Зальцбурга Республіка Австрія по справі 3 FAM 21/24d-17 від 09.09.2024 року яким громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано біологічним батьком дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст. 259-261, 353-355, 471-473 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Визнати на території України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, а саме рішення окружного суду Зальцбурга Республіка Австрія по справі 3 FAM 21/24d-17 від 09.09.2024 року, яким громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано біологічним батьком дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є громадянами України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя