Номер провадження: 22-з/813/468/25
Справа № 495/5079/23
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрезєв Анатолій Іванович про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрезєв Анатолій Іванович на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2023 року,-

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, у якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04 квітня 2023 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_2 , право власності на земельну ділянку загальною площею 6.6380 га, кадастровий номер :01:001:0384, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Аламівська сільська рада.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрезєв А.І., як особа яка не приймала участі у справі, але вважає що прийнятим рішенням порушені його права та законні інтереси 25 серпня 2025 року звернувся безпосередньо до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

05 листопада 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрезєв А.І., звернувся до Одеського апеляційного суду з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрезєв А.І., зазначив, що предметом спору по даній справі є визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0384 так, як ОСОБА_3 ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даної земельної ділянки. ОСОБА_1 , обґрунтував вимоги своєї апеляційної скарги тією обставиною, що він є кредитором (Стягувачем) за рішенням суду, яким Боржником було визнано ОСОБА_4 . З огляду на те, що дана земельна ділянка вибула із власності ОСОБА_4 на підставі ухвали суду (яка апелянтом також оскаржилася в апеляційному порядку) та невдовзі вже була відчужена на користь ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення суду, вбачається, що боржником ( ОСОБА_5 ) вживається ряд заходів щодо зміни власників даної земельної ділянки, з метою утруднення її подальшого повернення в його власність та звернення стягнення на неї для погашення вимог Апелянта. 3 огляду на те, що ОСОБА_4 , від якого спочатку перейшло право власності, був та є боржником та внесений до Єдиного реєстру боржників, а його майно перебуває під арештом, такі дії дають підстави припускати, що послідовна зміна власників мала на меті приховування цього майна та уникнення звернення стягнення на нього.Тому, заявник вважає за необхідне, доцільне та співмірне, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження даної земельної ділянки.

На підставі викладеного, заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0384.

Заборонити іншим особам вчинити будь-які дії щодо відчуження, обтяження або зміни правового статусу вказаної земельної ділянки.

Протоколом автоматизованого розподілу від 05 листопада 2025 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Комлевої О.С., суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М. для розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрезєв А.І. про забезпечення позову, колегія суддів прийшла до висновку про її задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2023 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 04 квітня 2023 року, укладений між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Генічеським РВ УМВС України в Херсонській області від 28.09.1998 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку загальною площею 6.6380 га, кадастровий номер :01:001:0384, яка розташована за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, Адамівська сільська рада.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрезєв А.І., звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального. Висновки суду прийняті помилково, без врахування всіх істотних обставин по справі та тверджень. Крім того, суд не залучив до розгляду інших учасників справи, чиї права та інтереси могли бути порушені даним рішенням.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтував необхідність забезпечення позову тим, що дана земельна ділянка вибула із власності боржника ОСОБА_4 на підставі ухвали суду та невдовзі вже була відчужена на користь ОСОБА_2 на підставі оскаржуваного рішення суду, вбачається, що боржником ОСОБА_4 вживається ряд заходів щодо зміни власників даної земельної ділянки, з метою утруднення її подальшого повернення в його власність та звернення стягнення на неї для погашення вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала. щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до пп. 1, 2 частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є кредитором ОСОБА_4 на підставі рішення суду №1505/2461/2012 від 11 вересня 2012 року яким було ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 8350 дол. США. Рішення набрало законної сили 24 вересня 2012 року.

На виконання вказаного рішення суду 22 грудня 2012 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було видано виконавчі листи, які неодноразово пред`являлись до примусового виконання.

Приватним виконавцем та Відділом, при примусовому виконанні рішень суду про стягнення боргу з ОСОБА_4 отримувалась інформація з реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо наявності/відсутності у Боржника нерухомого майна. Згідно даних відомостей, з РРПНМ, за Боржником не було зареєстровано нерухомого майна.

Факт відсутності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єктів, зареєстрованих за боржника ОСОБА_4 свідчить про те, що відповідне майно не могло бути виявлене та арештоване у межах виконавчого провадження. У разі його належної державної реєстрації, на таке майно було б накладено арешт, що унеможливило б його відчуження та забезпечило б подальшу реалізацію такого майна відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» з метою погашення існуючої заборгованості боржника.

Проте, згодом за ОСОБА_4 встановлено належність земельної ділянки площею 6,638 га. на території Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка не була зареєстрована в реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до копії витягу від 21 вересня 2022 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 6.638 га, кадастровий номер :01:001:0384 вбачається її власник ОСОБА_4 на підставі рішення органу місцевого самоврядування рішення Адамівської сільської ради XIV сесії XXIII скликання Адамівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області04 квітня 2000 143. Державний акт від 10 липня 2000 ІІІ-ОД 005850 (а.с.9-10).

Відповідно до копії витягу від 05 жовтня 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власник земельної ділянки площею 6.638 га, кадастровий номер :01:001:0384 є ОСОБА_3 на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 лютого 2022 року про затвердження мирової угоди (а.с.14-15).

За рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2023 рокувизнано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 6.638 га, кадастровий номер :01:001:0384, розташованої за адресою Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, що вбачається з відповіді №1979391 від 06 листопада 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, позивачем по справі є ОСОБА_2 яка на даний час є власником земельної ділянки.

Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Таким чином, зазначені в заяві обставини дають підстави для висновку, що є підстави для ствердження, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що в подальшому може впливати на строки процесуального розгляду справи, спричинити труднощі під час виконання рішення по справі.

Беручи до уваги предмет позову, співмірність та враховуючи обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, колегія суддів вважає за можливе задовольнити вимоги заявника щодо забезпечення позову у обраний ним спосіб.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову направлене на охорону матеріально-правових інтересів для розгляду в апеляційному провадженні скарги ОСОБА_1 та в подальшому захист від можливих недобросовісних дій ОСОБА_2 і не є обмеженням права власності ОСОБА_2 в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Зазначений захід забезпечення позову у вигляді накладання арешту, передбаченим статтею 150 ЦПК України, відповідає предмету позову та вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Аналіз зазначених процесуальних норм права приводить до висновку, що заявник звертаючись з заявою про забезпечення позову, зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, аргументувати причини, у зв`язку з якими його потрібно забезпечувати, його співмірність із позовними вимогами, надавши при цьому відповідні докази.

Із урахуванням ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав зустрічного забезпечення, оскільки обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

На підставі викладеного заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки такий вид забезпечення позову є достатнім та співмірним із заявленими позовними вимогами.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Стрезєв Анатолій Іванович задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, обтяження або зміни правового статусу земельної ділянки площею 6.638 га, кадастровий номер :01:001:0384, розташованої за адресою Одеська область, Білгород-Дністровський район, Адамівська сільська рада, яка належить ОСОБА_2 , за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 травня 2023 року справа № 495/5079/23.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий ________________ О.С. Комлева

Судді ________________ М.М. Драгомерецький

________________ С.М. Сегеда