Справа № 155/1703/23 Головуючий у 1 інстанції: Яремчук С. М.
Провадження № 22-ц/802/732/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що з 07 травня 2018 року із відповідачем ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який вирішили розірвати подавши відповідну заяву до Горохівського районного суду Волинської області.

Також позивач ОСОБА_1 вказувала, що під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано рухоме майно, а саме: автомобіль Audi Q5, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , дата купівлі та реєстрації 21 грудня 2022 року, вартість якого становить 378366 грн; мотоцикл Yamaha FJR, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , дата купівлі та реєстрації 13 липня 2021 року, вартість якого становить 203960 грн; прес-підбирач Sipma, вартістю 133500 грн. Дані транспортні засоби зареєстровані за відповідачем. Згоди щодо їх розподілу вони не досягли.

Крім того позивач зазначала, що спірний автомобіль перебуває у її користуванні, інших транспортних засобів вона не має. Відповідач користується мотоциклом Yamaha FJR і на праві особистої власності має інший автомобіль Opel Vectra, державний номерний знак НОМЕР_5 , 2015 року реєстрації. Загальна вартість спірного майна - 715826 грн, а отже частка кожного із них у грошовому еквіваленті становить 357913 грн.

Враховуючи наведені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати майно, а саме: автомобіль Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; мотоцикл Yamaha FJR, державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 та прес-підбирач Sipma їх спільною з відповідачем сумісною власністю як подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право особистої власності на автомобіль Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , а за відповідачем ОСОБА_2 право особистої власності на мотоцикл Yamaha FJR, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 та прес-підбирач Sipma. Стягнути з неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 20453 грн. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати у розмірі: 4580 грн 64 коп. - сплачений судовий збір; 536 грн 80 коп. - сплачений судовий збір за подання заяви про забезпечення позову та 4500 грн за виготовлення звітів про майно і 20000 грн за надану професійну правничу допомогу.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2025 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право особистої власності на мотоцикл Yamaha FJR, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право особистої власності на транспортний засіб Audi Q5, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну йому частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя в сумі 87203 грн, з яких 20453 грн за рахунок грошових коштів, внесених на депозитний рахунок суду.

Ухвалено виплатити відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 20453 грн, які внесені позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок Горохівського районного суду Волинської області згідно з квитанцією №9365-4612-8069-7774 від 02 січня 2025 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, прийнятим судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за її довірителем в порядку поділу майна подружжя право власності на автомобіль Audi Q5, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнути з нього на користь позивача грошову компенсацію за належну частку у праві спільної сумісної власності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у цій справі про часткове задоволення позову, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку про підставність вимог позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , вважаючи апеляційну скаргу необґрунтованою просив її відхилити.

До початку судового засідання від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю її в іншому судовому засіданні.

Однак, враховуючи предмет спору, складність справи, необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, а також те, що представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить відкласти розгляд справи не вперше, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін як таке, що набуте ними в період шлюбу за спільні кошти і їх частки у цьому майні є рівними, як і рівними є їх права на володіння та користування цим майном за потреби.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 травня 2018 року по 28 травня 2024 року, який було розірвано рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 28 травня 2024 року, що набрало законної сили 28 червня 2024 року. За час шлюбу сторонами було придбано транспортні засоби: автомобіль марки Audi Q5, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на який 21 грудня 2022 року зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 ; мотоцикл марки Yamaha FJR 1300, державний номерний знак НОМЕР_3 , право власності на який зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 13 липня 2021 року.

Згідно з наявної в матеріалах справи відповіді, наданої територіальним сервісним центром МВС №0744 за №31/3/4-1188-20-2023 від 17 листопада 2023 року, вбачається, що за відповідачем ОСОБА_2 з 18 грудня 2015 року зареєстровано також автомобіль Opel Vectra, державний номерний знак НОМЕР_5 .

З приєднаного до матеріалів справи висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №1347-Е від 16 липня 2024 року слідує, що ринкова вартість транспортних засобів автомобіля Audi Q5, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мотоцикла Yamaha FJR 1300, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , станом на момент проведення експертизи відповідно становить 378366 грн та 203960 грн.

Крім того встановлено, що спірне майно, а саме легковий автомобіль знаходиться у користуванні позивача ОСОБА_1 , а мотоциклом користується відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Таким чином, встановивши ті обставини, що спірне рухоме майно транспортні засоби набуте сторонами в період шлюбу і є об`єктом їх права спільної сумісної власності, легковий автомобіль знаходиться в користуванні позивача, у відповідача наявний інший автомобіль, зареєстрований на нього, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов законного і обґрунтованого висновку про підставність вимог позивача ОСОБА_1 та задовільнив їх частково, зобов`язавши її сплатити відповідачу ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну останньому частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Наведені представником відповідача в апеляційній скарзі доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм матеріального права та обставин справи, яким суд першої інстанції дав вірну правову оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 09 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді