ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/857/25
Провадження № 2/131/279/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2025 р. м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олексієнка О.Ю., за участю секретаря судового засідання Демчишиної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК"КЕШ ТУ ГОУ" звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 02.03.2020 року між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 115998 про надання фінансового кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Цей Договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3000,00 гривень, дата надання кредиту: 02.03.2020 року, строк кредиту : 30 днів, валюта кредиту: UAH, стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних.

На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти № НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору). 02.03.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що являється доказом видачі кредитних коштів.

28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, в зв`язку з чим станом на станом на 31.01.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 15660,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі становить 3000,00 гривень та простроченої заборгованості за процентами в розмірі становить 12660.00 грн.

При цьому, на адресу ОСОБА_1 була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 115998 від 02.03.2020 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання.

З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в сумі 15660,00 грн, а також судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Іллінецького районного суду від 02 червня 2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача, адвокат Іщенко Д.М. 20.06.2025 року подав до суду відзив в якому зазначає, що відповідач з позовом категорично не погоджується вважає його таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Позивачем не доведено факту укладення договору факторингу № 01 28/10/2021 від 28.05.2021 року та переходу до позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором, до позовної заяви не долучено достатніх та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Позивач не довів наявність у нього права вимоги за кредитним договором № 115998 від 02.03.2020 року, а отже, порушення свого права, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованість по прострочених відсотках в розмірі 12660,00 грн. зазначає, що відповідач з 28 лютого 2022 року по сьогоднішній день перебуває в лавах Збройних сил України за мобілізацією, що підтверджується військовим квитком та довідкою за формою 5 виданою військовою частиною НОМЕР_2 , номер 1780/567 від 14 червня 2025 року.

Крім того, відповідно до посвідчення № НОМЕР_3 від 30 травня 2023 року відповідач є учасником бойових дій. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом не повинні застосовуватися до відповідача на підставі вище зазначеного закону.

Крім того, 31.01.2025 позивач направив відповідачу вимогу про виконання грошових зобов`язань у сумі 15660,00 грн., з яких 3000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 12660,00 грн. - заборгованість по прострочених відсотках. Але позивачем не надано доказів розрахунку процентів в сумі 12660,00 грн., договір № 115998 від 02.03.2020 року укладений на визначений строк 30 днів до 31.03.2020 (пункт 1.2 договору), додатком № 1 до договору розрахована сума процентів 1800 грн.

Тобто, після спливу визначеного цим договором строку кредитування, який складає 30 днів, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 11.06.2021. Виходячи з наведеного, правомірним може бути стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом тільки за період з 02.03.2020 по 31.03.2020, що виходячи з погодженої сторонами процентної ставки у розмірі 2250 грн. (3000 грн. х 2,5% х 30 днів).

Крім того, відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору 02.03.2020 року з ТОВ «ЗАЙМЕР» на суму 3000 грн.

Однак, позивач ТОВ ФК КЕШ ТУ ГОУ, звернулися до суду із цим позовом 29 травня 2025 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності у цій справі, який сплинув 31 березня 2023 року.

Тому, відповідач просить застосувати строк позовної давності відносно заборгованість за кредитним договором № 115998 від 02.03.2020 року в сумі 15660,00 грн.

Щодо обґрунтування в позовній заяві витрат понесених позивачем у зв`язку з невиконанням фінансових зобов`язань відповідачем в розмірі 10 500,00 грн. необхідно зазначити, що сторона відповідача вважає їх необґрунтованими та значно завищеними.

Позивачем лише обґрунтовано такі витрати, сам позов не містить вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Тому, відповідач просить відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за необґрунтованість позовних вимог та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн., пов`язані з підготовкою та розглядом справи в суді першої інстанції.

23.06.2025 до суду надійшло клопотання від представника відповідача про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження витрат понесених в результаті розгляду справи та стягнення витрат.

Також, 24.06.2025 від представника позивача, адвоката Пархомчука С. В. надійшла відповідь на відзив в якій вважає відзив на позовну заяву безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від ТОВ «Займер» до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до змісту платіжних доручень № 1653 від 02.11.2021 року на суму 702 417,04 грн. та № 1672 від 23.11.2021 року на суму 722 417,04 грн., загальна сума коштів, сплачених за договором факторингу № 01-28/10/2021, становить 1 424 834,08 грн.

Наявність платіжних доручень, що підтверджують перерахування грошових коштів, свідчить про належне виконання зобов`язань за договором факторингу, а відтак - про набуття прав вимоги новим кредитором. Тому, вважає за доцільне надати суду платіжне доручення № 432 від 02.11.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021 вiд 28.10.2021р.

Відповідно до платіжного доручення № 432 від 02.11.2021 року на рахунок первісного кредитора була зарахована сума в розмірі 20 000 грн. Зазначена сума підлягала сплаті у складі загальної суми за платіжним дорученням № 1653 від 02.11.2021 року, однак через технічну помилку не була включена до останнього при здійсненні платежу.

Оскільки, позичальник погодився на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, твердження відповідача щодо списання нарахованих процентів є необгрунтованим.

При цьому, заборгованість була нарахована не позивачем, а первісним кредитором за укладеним договором та з моменту отримання права вимоги до відповідача за договором факторингу, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Крім того, в обґрунтування доводів відзиву на позовну заяву відповідач посилається на те, що він є військовослужбовцем та відповідні відсотки за кредитом не підлягають нарахуванню, однак вказані доводи є безпідставними, оскільки відповідач мав повідомити первісного кредитора, що він є військовослужбовцем та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги.

Також, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 115998 від 02.03.2020 року було продовжено на строк дії карантину.

При цьому, відповідно до пункту 19 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Тому, строк позовної давності не підлягає застосуванню до позовних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Також, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не вбачає підстав для відшкодування витрат на правову допомогу адвоката відповідача у розмірі 15 000,00 грн.

26.06.2025 надійшло до суду заперечення (на відповідь на відзив) представника відповідача, адвоката Іщенка Д.М. в якому він зазначає про необґрунтованість відповіді на відзив зважаючи на наступне.

Позивачем зазначено, що згідно з платіжного доручення № 432 від 02.11.2021 року на рахунок Первісного кредитора була зарахована сума в розмірі 20 000 грн. Зазначена сума підлягала сплаті у складі загальної суми за платіжним дорученням № 1653 від 02.11.2021 року, однак через технічну помилку не була включена до останнього при здійсненні платежу. Зазначене обґрунтування є нелогічним, оскільки позивачем не зазначено яку саме помилку, та як вона могла трапитися не пояснено.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Так, судом установлено, що 02.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про надання фінансового кредиту № 115998, за умовами якогопозичальнику надано кредит в сумі 3000грн.00к., строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами (а.с.12-14).

За даними довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн» № 924/04 від 09 квітня 2025 року на платіжну картку № НОМЕР_4 02 березня 2020 року було перераховано суму коштів у розмірі 3 000 грн 00 к. за договором кредиту № 115998 (а. с. 23).

При цьому, 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/10/2021, відповідно до якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. (а. с. 15-18).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-17/10/2021 від 28.10.2021 до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» перейшло право вимоги за договором №115998 від 02.03.2020 боржника ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 15660.00 грн. (а.с.8).

Позивачем 31.01.2025 року з метою досудового врегулювання спору на адресу за місцем реєстрації відповідача була направлена вимога про виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с.7).

Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором №115998 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» станом на 31.01.2025 в загальному розмірі складає 15660,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 000,00 грн. та простроченими відсотками в сумі 12660,00 грн (а.с. 7).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», відповідно до якого право вимоги за договором № 156198 про надання фінансового кредиту від 04 жовтня 2020 року перейшло до ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ».

Відповідно до пункту 6.1. договору факторингу клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 355 346 652 грн 97 к.

Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. В разі невиконання фактором вимог пункту 7.2. договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання фактором зобов`язання щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, а клієнт повертає фактору першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до пункту 7.2. договору. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (пункти 6.2.3, 6.2.4 договору).

У пункті 7 цього договору установлено, що фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування 1 444 834 грн 08 к., така оплата здійснюється двома платежами (по 50 %) - протягом п`яти та двадцяти робочих днів з дати підписання сторонами цього договору.

На підтвердження відступлення прав вимоги сторонами підписано договір факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року та реєстр боржників до договору факторингу.

Крім того матеріалами справи також підтверджено факт здійснення оплати за відступлення права вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на рахунок ТОВ «Займер» (копії платіжних доручень від 02 листопада 2021 року та від 23 листопада 2021 року про оплату за відступлення права вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року згідно з реєстром боржників додаток № 1 від 28 жовтня 2021 року).

Таким чином перелічені вище документи підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта ТОВ «Займер» до фактора ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ».

Згідно зі статтею 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Жодних заперечень щодо зобов`язання зі сплати боргу ТОВ «Займер», як і доказів про сплату цього боргу попередньому кредитору, чи принаймні вжиття заходів для такої сплати ОСОБА_1 не навів, відповідно решта правовідносин, які виникли з договору факторингу, зокрема й його оплата, стосуються лише його сторін ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» і не впливають на обсяг прав і обов`язків відповідача.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону).

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини першої статті 3 Закону).

З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено.

Як видно з матеріалів справи кредитний договір між первісним кредитором укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. Зі змісту договору встановлено, що ОСОБА_1 при його оформленні зазначив свої персональні дані, зокрема ідентифікаційний номер платника податків, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, електронну адресу, номер телефону, платіжну картку.

ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб-сайті позикодавця подала заявку на отримання позики за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання позики, після чого позикодавець надіслав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор, який заявниця використала для підтвердження підписання договору позики.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 3 000 грн 00 к. є обґрунтованими.

При цьому, щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 05 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 виснувала: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання».

Укладаючи 02 березня 2020 року електронний договір № 115998 про надання фінансового кредиту між сторонами було узгоджено наступні умови:

Згідно з пунктом 1.1. договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 3 000 грн 00 к. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит надається строком на 30 днів, до 31 березня 2020 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (пункти 1.2., 1.3., 1.4. договору).

Пунктом 3.3.3 договору визначено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного в графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.

Доказів того, що позичальниця ініціювала продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять.

Враховуючи, що кредит надавався строком на 30 днів до 31 березня 2020 року (строк кредитування), то ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Отже розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідачки, становить 1800 грн 00 к. за період з 02 березня 2020 року по 31 березня 2020 року, виходячи з розрахунку: 3 000 грн 00 к. (тіло кредиту) х 2 % (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредиту).

Вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, зокрема прострочення сплати суми кредиту та нарахованих процентів згідно з частиною другої статті 625 ЦК України позивач не заявляв.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» слід задовольнити частково та стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 4800 грн. 00 коп., яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 000,00 грн. та простроченими відсотками в сумі 1800,00 грн.

Також, позивач просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У частині третій статті 137 ЦПК України вказано, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 № 23рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Під час подання позову ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» сплатило 2 422 грн 40 к. судового збору та 10 500 грн 00 к. на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано суду: договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року (а.с. 9-10), додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 27.12.2024 (а.с. 11-14) , акт отримання правової допомоги від 24 червня 2025 року в якому визначена вартість послуг з надання правової допомоги, що складає 10500 грн (а.с. 98), платіжну інструкцію № 39429 (а.с. 105).

Враховуючи співмірність наданих адвокатом Пархомчуком С. В. послуг зі складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг, ціною позову; взявши до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3218 грн 25 к. витрат на правничу допомогу.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» задоволено на 30,65 % (4800 грн 00 к. х 100 / 15660 грн 00 к.), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 742 грн 47 к. (30,65 % х 2 422 грн 40 к. / 100 %) у відшкодування судового збору та 3218 грн 25 к. (30,65 % х 10 500 грн 00 к. / 100 % ) у відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього 3960 грн 72 к.

Також, відповідач надав до суду клопотання про стягнення з позивача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000грн., при цьому надавши відповідні письмові докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а саме договір про надання правничої допомоги від 09 червня 2025 року, договір на оплату про надання правничої допомоги від 09.06.2025, акт виконаних робіт від 09 червня 2025 року.

Оскільки на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надані відповідні письмові докази, клопотання про зменшення цих витрат від ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не надходило, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки 10402 грн 50 к. судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Позовні вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» задоволено на 30,65 %, відповідно з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 10402 грн 50 к. (69,35 % х 15 000 грн 00 к. / 100 %) у відшкодування витрат на правничу допомогу.

З урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України, з ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» необхідно стягнути на користь відповідача 7184 грн 25 к. (10402 грн 50 к.- 3218 грн 25 к.) понесених ним судових витрат.

На підставі вищенаведеного, враховуючи правову позицію Апеляційного суду Вінницької області з аналогічної справи № 149/1096/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК"КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 115998 від 02.03.2020 року, в сумі 4800,00 грн. (чотири тисячі вісімсот гривень 00 копiйок), яка складається з: простроченої заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 3000,00 гривень (три тисячi гривень 00 копiйок) та простроченої заборгованість за процентами в розмірі 1800.00 гривень (одна тисячя вісімсот гривень 00 копiйок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на судовий збір у сумі 745,47 гривень (сімсот сорок п`ять гривень сорок сім копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , понесені ним судові витраті у розмірі 7184,25грн (сім тисяч сто вісімдесят чотири гривні двадцять п`ять копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК" КЕШ ТУ ГОУ", місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , , адреса проживання: АДРЕСА_1

Суддя Іллінецького районного суду Вінницької області Олександр ОЛЕКСІЄНКО