ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Риндіним Дмитром Іллічем на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Надія Дмитрівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання факту постійного проживання однією сім`єю,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом, в якому просив суд:

встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу в період з 29 квітня 2011 року по 22 серпня 2022 року.

Позовні вимоги мотивував тим, що у 2003 році познайомився з ОСОБА_4 , після чого вони почали проживати разом як чоловік та дружина, під час сумісного життя піклувалися одне за одним, відпочивали разом, вели спільне господарство. Незважаючи на те, що вони проживали разом з 2003 року, ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який розірвано 28 квітня 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, після чого відкрилася спадщина на належне їй майно. У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перепелиці Н.Д. із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, оскільки позивач не був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, і запропоновано звернутися до суду для підтвердження факту проживання однією сім`єю з померлою.

Вказував, що незважаючи на наявність у померлої двох дітей, які є відповідачами в даній справі, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є позивач. Той факт, що вони були однією сім`єю, підтверджується спільними фотокартками, витратами на сімейний побут, а саме придбання блендера, телевізора, електроконвектора, пральної машини, душової кабіни, комплектуючих для ремонту, холодильника, мікрохвильової печі тощо. Також в 2007 році вони придбали транспортний засіб, зареєстрований на ОСОБА_4 , з правом керування на ОСОБА_1 . Факт проживання однією сім`єю можуть підтвердити свідки, які мешкають по сусідству. В останній час ОСОБА_4 тяжко хворіла, з ліжка не вставала і доглядом за нею займався він, а після її смерті займався організацією поховання і витрати на поховання також були понесені ним.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки дає право на спадкування після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець четвертої черги за законом.

17 грудня 2025 року представник Київської міської ради подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що сам по собі факт перебування позивача із померлою у близьких стосунках, не може свідчити про те, що вони проживали в зазначений період однією сім`єю. Оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, тощо. Факт проживання чоловіка та жінки за однією адресою не є ні головною, не обов`язковою ознакою наявності шлюбних відносин. Позивачем жодним чином не підтверджено належними та допустимими доказами, що за час проживання він з ОСОБА_4 вів спільне господарство, мав спільний бюджет та взаємні права та обов`язки.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Риндін Дмитро Ілліч, 01 липня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Підтримавши доводи позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, представник апелянта вказав на хибність висновків суду першої інстанції та їх невідповідність фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом не приділено належної уваги та, в рішенні, не зазначено про всі покази, які надавались свідком та мають суттєве значення для встановлення об`єктивних даних по справі.

Суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні, посилається на показання свідків, які було надано в рамках іншої справи №754/1651/24. Обидва свідки, допитані в рамках справи №754/1651/24, беззаперечно, підтверджували одне і те саме: вони зазначали, що вважали апелянта та ОСОБА_4 чоловіком та дружиною. Одна зі свідків навіть зазначила, що ОСОБА_4 представила їй апелянта, як свого чоловіка. Звісно покази свідків розходяться в моменті початку спільного проживання між апелянтом та ОСОБА_4 , оскільки почали жити разом, як чоловік і дружина, вони у 2003 році, а з того часу минуло понад 20 років. Звісно, на нашу думку, це значний час, за який цілком нормально забути якісь конкретні деталі чи навіть конкретний рік.

Суд першої інстанції взагалі не оглядав, не досліджував речові докази, долучені апелянтом та його представником. У апелянта та його представника не було можливості надавати пояснення по кожному з наявних в матеріалах справи доказу.

Апелянт та ОСОБА_4 жили разом, без юридично зафіксованих письмових умов та домовленостей. Звісно, в сімейній парі, яка живе разом, в одному помешканні можуть і існують якісь домовленості чи правила, проте вони не закріплюються на папері. Так само і у апелянта та ОСОБА_4 , безумовно, існували правила сім`ї, про них апелянт та його представник зазначали під час розгляду справи судом першої інстанції: апелянт виконував по домівці чоловічу роботу: підтримував його у належному та справному стані, здійснював дрібний та косметичний ремонти, на що вистачало навиків та змоги; допомагав дружині з прибиранням, здійснював закупки продуктів та побутової хімії, готував їжу та допомагав з цим дружині, а після того, як ОСОБА_4 , через хворобу, перестала ходити, всі ці обов`язки перейшли повністю до апелянта. Грошові кошти були спільними, проте пенсію, кожен з сім`ї отримував на банківську картку, і звісно, витрати кожен робив в т.ч., але не виключно, зі своєї картки.

Надані, як докази чеки, договори побутового кредиту, самі по собі, можливо, і не доводять факту сумісного проживання однією родиною, але в сукупності з іншими доказами: фотографіями, свідченнями свідків, які не були досліджені судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні, в сукупності доводять саме факт сумісного проживання однією родиною.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Риндіним Дмитром Іллічем на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Надія Дмитрівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання факту постійного проживання однією сім`єю, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

06 серпня 2025 року представниця Київської міської ради - Зелінська Н.М. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила проти доводів апелянта, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У відповіді на відзив від 07 серпня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Риндін Д.І. доводи апеляційної скарги підтримав.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта - адвокат Риндін Дмитро Ілліч доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Н.Д у судове засідання не з`явилася, 13 жовтня 2025 року подала заяву про розгляд справи без її участі.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши домку учасника справи, який з`явився у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно наданої на запит суду інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 05 лютого 2024 року позивач з 11 жовтня 1988 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно наданої на запит суду інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 05 лютого 2024 року ОСОБА_4 з 09 грудня 1986 року по 22 серпня 2022 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності від 17 лютого 2002 року ОСОБА_4 є власником трикімнатної кв. АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 17 жовтня 2007 року ОСОБА_4 є власником легкового автомобіля марки ЗАЗ ТF699Р р. н. НОМЕР_1 .

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 15 травня 1976 року ОСОБА_1 (позивач) з 15 травня 1976 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 ..

Згідно свідоцтва про смерть від 19 червня 2003 року ОСОБА_6 (дружина позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 28 квітня 2011 року ОСОБА_4 розірвала шлюб з ОСОБА_5 28 квітня 2011 року.

Згідно свідоцтва про смерть від 23 серпня 2022 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 вересня 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Перепелиці Н.Д. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ..

Приватним нотаріусом письмовим роз`ясненням від 14 вересня 2022 року, адресованим позивачеві роз`яснено, що позивачем не надано доказів, які підтверджують факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю та рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі 754/1651/24 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю та визнання права власності.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 листопада 2024 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2024 року у справі №754/1651/24 змінено в частині викладення мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови, а в іншій частині рішення залишено без змін. Суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови виходив з того, що належним відповідачем має бути орган місцевого самоврядування, а не відповідачі вказані у позові у справі №754/1651/24, які не звертались за прийняттям спадщини.

Допитана судом зі сторони позивача свідок ОСОБА_7 у своїх показаннях зазначила, що вона є дочкою позивача. Свідок вважала, що позивач і ОСОБА_4 одружені. Позивач почав жити з ОСОБА_4 з 2003 року. Зі слів свідка за місце своєї реєстрації позивач житлово-комунальні послуги не оплачував, а платила вона (свідок), хоча платіжки були на ім`я позивача. Дітей ОСОБА_4 свідок бачила раз на 2 чи 3 роки. ОСОБА_4 говорила свідку, що була одружена і розлучилась. Коли ОСОБА_4 розлучилась свідок не знає. За рік до смерті ОСОБА_4 була лежачою, а до цього приблизно 4-5 місяців ОСОБА_4 ходила з допомогою ходунків, а після цього приблизно півроку пересувалась на візку. Зі слів свідка діти ОСОБА_4 громадяни РФ. Чи надав позивачу і ОСОБА_4 ще хтось допомогу свідку невідомо. Свідку відомо, що діти ОСОБА_4 надавали ОСОБА_4 фінансову допомогу, однак, яку свідку невідомо. Свідку зі слів позивача і ОСОБА_4 відомо, що автомобіль «Ланос» придбали діти ОСОБА_4 . Чи мала ОСОБА_4 посвідчення водія свідок не знає та за кермом свідок ОСОБА_4 не бачила. Керував автомобілем позивач. Також свідок суду повідомила, що за місцем її і батька (позивач) реєстрації квартира є трикімнатною та в цій квартирі зареєстровані лише свідок і позивач.

У присутності свідка ОСОБА_7 на питання суду позивач пояснив, що кошти на автомобіль давав він (позивач), ОСОБА_4 і діти ОСОБА_4 .. Основний внесок на придбання автомобіля був від ОСОБА_4 і її дітей. За життя ОСОБА_4 посвідчення водія не мала.

Допитана судом зі сторони позивача свідок ОСОБА_8 у своїх показаннях зазначила, що позивач і ОСОБА_4 жили разом років 19 у квартирі, яка належала ОСОБА_4 однак адреси цієї квартири свідок не знає. ОСОБА_4 лежала 3 роки до смерті. Позивач доглядав ОСОБА_4 .. Діти ОСОБА_4 допомагали їй коштами. Свідок думає, що автомобіль куплено за кошти дочки ОСОБА_4 . З дітьми ОСОБА_4 свідок спілкувалась коли вони приїжджали. Діти ОСОБА_4 були вдячні позивачу. Похованням ОСОБА_4 займався позивач і дочка позивача допомагала. Позивач кохав ОСОБА_4 ..

Допитана судом зі сторони позивача у справі №754/1651/24 свідок ОСОБА_9 у своїх показаннях зазначила, що позивач і ОСОБА_4 з 2005 року жили разом на АДРЕСА_4 .

Допитана судом зі сторони позивача у справі №754/1651/24 свідок ОСОБА_10 у своїх показаннях зазначила, що позивач і ОСОБА_4 з 2000 року жили разом на АДРЕСА_4 . Крім того, свідку ОСОБА_4 (спадкодавець) особисто говорила, що вона має достатній дохід для свого забезпечення. Про доходи позивача свідку нічого невідомо.

На питання суду при розгляді справи № 754/1651/24 позивач у своїх поясненнях суду повідомив, що він пропонував ОСОБА_4 (спадкодавець) за її життя зареєструвати шлюб однак ОСОБА_4 (спадкодавець) не хотіла реєструвати шлюб із позивачем.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що у справі відсутні беззаперечні докази, які б однозначно і без припущень вказували на наявність у позивача і ОСОБА_4 за життя останньої спільного бюджету, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини і суду не надано. У наданих стороною позивача інструкціях з експлуатації, фіскальних чеках, заказ-нарядах, рахунках на оплату не йдеться про придбання/набуття для спільного користування позивача і ОСОБА_4 або позивачем саме для ОСОБА_4 , як дружини/члена сім`ї. Не надано суду і доказів однозначного визнання позивача ОСОБА_4 за життя своїм чоловіком/членом своєї сім`ї. Не надано суду і доказів, які перешкоджали позивачу та ОСОБА_4 за життя, як обом так і кожному окремо офіційно задокументувати саме сімейні відносини між собою. Жоден із допитаних судом свідків позивача у своїх поясненнях не зазначив, що позивач і ОСОБА_4 (спадкодавець) за життя мали взаємні права і обов`язки та в чому конкретно це виражається. На виконання ухвали про витребування доказів ЖБК «Будматеріали-2» направив до суду листа у якому не вказується однозначно про участь позивача в оплаті житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Наданий стороною позивача поліс №АМ/4291918 ОСЦПВВНТЗ (строк дії з 23 травня 2018 року по 22 травня 2019 року) на ім`я позивача при експлуатації ТЗ марки ЗАЗ ТF699Р р. н. НОМЕР_1 однозначно стверджує про належне виконання позивачем законодавства про дорожній рух, оскільки експлуатація КТЗ без поліса ОСЦПВВНТЗ тягне за собою відповідальність водія однак однозначно не підтверджує статусу члена сім`ї. Зайняття похованням не свідчить однозначно про проживання однією сім`єю.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до положення частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.

Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

СК України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінці. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 07 квітня 2025 року у справі №753/21898/20).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не надав належну правову оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності. Дійсно, покази свідків, речові та письмові докази окремо не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Проте у цій справі, сукупність всіх встановлених обставин та зібраних позивачем доказів, які не протирічать один одному, а навпаки, доповнюють один одного та формують цілісне сприйняття дійсного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_11 з 29 квітня 2011 року по 22 серпня 2022 року однією сім`єю як чоловіка та жінки.

Також неспроможними є посилання місцевого суду про відсутність доказів, які перешкоджали позивачу та ОСОБА_4 за життя, як обом так і кожному окремо офіційно задокументувати саме сімейні відносини між собою. Визначена законом можливість встановити юридичний факт - проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу покликана забезпечити реалізацію пов`язаних із встановленням такого факту прав і обов`язків осіб, які з тих чи інших причин не уклали шлюб офіційно. Мотиви та підстави відсутності між особами державної реєстрації шлюбу правового значення не мають та оцінці не підлягають.

Крім того, зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд фактично досліджуючи подані позивачем докази помилково вдався до надання їм правової оцінки в межах встановлення іншого юридичного факту, а саме проживання однією сім`єю особи зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, залишивши поза увагою, що заявником подано заяву про встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружити без реєстрації шлюбу, за яким обмежень щодо часу спільного проживання (не менше п`яти років) законодавство не передбачає.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні, допустимі та достатні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують факт його проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період з 29 квітня 2011 року по 22 серпня 2022 року, зокрема: їх спільні фото у різні проміжки протягом тривалого часу, квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_4 , оплату побутової техніки та її доставку за цією адресою, спільне користування придбаним автомобілем.

Установивши обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 29 квітня 2011 року по 22 серпня 2022 року, ведення ними спільного побуту, а також наявність взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю, надавши правову оцінку поясненням позивача та свідків, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у заявлений період.

Отже, за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки за результатами апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі Закону як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС (категорія 2), з Київської міської ради в дохід держави належить стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн, а всього 3 028,00 грн.

Керуючись ст. ст. 375, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокатом Риндіним Дмитром Іллічем - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Перепелиця Надія Дмитрівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання факту постійного проживання однією сім`єю - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 29 квітня 2011 року по 22 серпня 2022 року.

Стягнути з Київської міської ради (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36) в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн, а всього 3 028 (три тисячі двадцять вісім гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова