КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/16294/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Шкоріної О. І., Саліхова В. В.,

при секретарі Мудрак Р. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Грегуля О. В.

від 01 серпня 2025 року

у цивільній справі № 754/10367/25 Деснянського районного суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

до ОСОБА_1

про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось в суд з даним позовом, в якому, посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних кредитних зобов`язань, просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 7695177 про надання споживчого кредиту від 17.03.2024, в сумі 98 151 грн 52 коп., яка складається із: заборгованості по кредиту - 23 668 грн, процентів - 62 483 грн 52 коп. комісії - 0,00 грн), пені 12 000 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача 2 422 грн 40 коп. - судового збору, 6 000 грн - правничої допомоги.

В обґрунтування позовним вимог зазначав, що обґрунтовував вимоги тим, що 17.03.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (ТОРГОВА МАРКА «Creditplus») () та Відповідачем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було укладено Договір № 7695177 про надання споживчого кредиту. Кредитний договір був укладений в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора (SMS-пароля), що, відповідно до законодавства України, прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом.

Згідно з умовами Кредитного договору, Товариство надало Відповідачу грошові кошти (кредит) у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача (за реквізитами платіжної картки), у розмірі 24 000 грн. Повернення кредиту та сплата процентів мали здійснюватися згідно з Графіком платежів.

27.11.2024 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (новий кредитор) та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (первісний кредитор) був укладений Договір факторингу № 27.11/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідача за Кредитним договором № 7695177 від 17.03.2024.

Позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги шляхом направлення Повідомлення на останню відому адресу реєстрації, зазначену в Кредитному договорі, та вжив заходів досудового врегулювання спору, направивши Досудову вимогу про сплату заборгованості за Кредитним договором № 7695177 від 17.03.2024.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року відмовлено у задоволені позову.

В апеляційній скарзі ТОВ «Діджи Фінанс», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами. Розгляд справи апеляційним судом здійснювати у відсутність представника Товариства.

Апелянт зазначає, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши Споживачу у користування кредитні кошти. В свою чергу, Споживач порушила умови договору, допустивши прострочення платежів щодо повернення кредиту та процентів за користування грошовими коштами, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 98 151 грн 52 коп.

Зазначав, на підтвердження факту відступлення права вимоги до Відповідача за Договором № 7695177 про надання споживчого кредиту від 17.03.2024 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», позивачем було надано, зокрема, копію платіжної інструкції № 10772 від 27.11.2024 з призначенням платежу: «Оплата згідно Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 Без ПДВ», що прямо свідчить про належне виконання Фактором свого обов`язку зі сплати суми фінансування за набуття права вимоги у розмірі та у строки, передбачені п. 3.3., 3.4. договору факторингу.

Таким чином, сам факт здійснення оплати, що підтверджується платіжною інструкцією № 10772 від 27.11.2024 є беззаперечним доказом того, що Акт прийому-передачі Реєстру Боржників був належним чином підписаний сторонами та передача Реєстру боржників відбулася. Логічний зв`язок між виконанням Фактором своїх фінансових зобов`язань та попередньою передачею Реєстру боржників за Актом, що є передумовою для оплати, не залишає сумнівів у факті переходу права вимоги. За таких обставини, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вважає, що відсутність копії Акта прийому-передачі Реєстру Боржників в матеріалах справи не може слугувати підставою для визнання факту переходу права вимоги недоведеним, оскільки оплата, відповідно до умов Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024, не могла бути здійснена без попереднього підписання Акта прийому-передачі Реєстру Боржників. Представлені докази в сукупності однозначно підтверджують, що право вимоги до ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

Враховуючи встановлені факти відступлення права вимоги у рішеннях судів загальної юрисдикції по інших аналогічних справах Скаржник вважає за можливе вважати такі факти преюдиціальними, тобто такими, що не підлягають доказуванню у даній справі, оскільки вони вже встановлені у рішеннях судів і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судових актів, які вступили у законну силу. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не виконав свого обов`язку щодо всебічного та повного з`ясування обставин справи, ухилився від розгляду спору по суті, що спричинило винесення незаконного та необґрунтованого рішення, яким безпідставно було відмовлено Позивачу в задоволенні позовних вимог.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, представників не направили, про місце й час розгляду справи повідомлені засобами підсистеми «Електронний суд», що підтверджено звітами про доставлення вихідної кореспонденції у електронні кабінети позивача та відповідача.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є.П., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості у розмірі 98 151,52 грн, позивач стверджував, що набув право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 7695177 від 17.03.2024 на підставі Договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024, оскільки відповідач неналежно виконала свої зобов`язання і має непогашений борг, що складається з тіла кредиту, процентів та пені.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких конкретних правових доказів, які на виконання п. 1.2. договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 (сторони ТОВ «Авентус Україна», позивач) та ч. 2 ст. 1178 ЦК України підтверджували перехід до позивача права вимоги за договором № 7695177 про надання споживчого кредиту від 17.03.2024 час 17:37:42 (сторони ТОВ «Авентус Україна», відповідач) суду на час подання позову і вирішення справи не надано.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 07 жовтня 2020 у справі № 127/33824/19: «Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Судом встановлено, що за договором № 7695177 про надання споживчого кредиту від 17.03.2024 час 17:37:42, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, останньому надано кредит у розмірі 24 000 грн на 360 днів.

Відповідно до п. 1.17. Перед укладенням цього Договору Товариством була здійснена Ідентифікація Споживача для входу в Особистий кабінет/ Мобільний застосунок "CreditPlus", відповідно до п.1.1 Договору та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації Споживача (в тому числі здійснений з метою укладення попередніх правочинів між Сторонами), з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу: - отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ.

Відповідно до п. 9.6. цей Договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, Споживачу в Особистий кабінет/Мобільний застосунок «CreditPlus» для ознайомлення та підписання. Підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному між Сторонами Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів.

Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІКС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Відповідно до умов пункта 9.8., підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що: перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», (далі - Правила), що розміщені на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Договір містить персональну інформацію позичальника: ПІБ: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; Паспорт(інш. документ, що посвідчує особу): серія , № 008356225 виданий 8029 19.10.2022, місце проживання: 01001 Київ, Маяковського Володимира, 11-А/2, 87; Додаткові контактні дані Споживача: Особистий кабінет/ Мобільний застосунок "CreditPlus", номери моб телефонів: НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ; Email:; контактні дані третьої особи: НОМЕР_2 (Інший родич/знайомий).

Договір підписано електронним підписом - одноразовим ідентифікатором C5733, 17.03.2024 17:37:42 / ОСОБА_1 /.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження №14-400 цс 19).

Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору про споживчий кредит № 7695177 від 17.03.2024.

Відповідно до п. 1.5.1 Договору, Стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту. Відповідно до п. 1.5.2 Договору, Знижена процентна ставка становить 0,44% в день та застосовується, якщо Споживач виконає певні умови до 16.04.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою.

Згідно з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту (за умови застосування стандартної ставки), загальна сума відсотків за 360 днів становить 177 408,00 грн; сукупна вартість кредиту для споживача (усього сума платежів) дорівнює 201 408,00 грн. Реальна річна процентна ставка складає 12 269,54%.

Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_5 . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) Товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), Сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів Споживача для надання кредиту за цим Договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття Товариством рішення про надання кредиту Споживачу. Якщо Сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду Споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим Договором, а у Товариства не виникає прострочення кредитора.

Пунктом 2.2. передбачено, що сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 17.03.2024 або 18.03.2024.

Відповідно до відомостей, що містяться в Реєстрі платіжної інфраструктури ТОВ «ПЕЙТЕК» (), що є фінансовою установою, що має право на надання платіжних послуг, у межах надання послуг з переказу коштів без відкриття рахунку між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за договором про організацію переказу грошових коштів № 190122-1 від 2022-01-19, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»: 17.03.2024 17:38:06 на суму 24 000,00 грн.

Номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - fd3b791e-6e6a-4827-82e2-de8c0543fbac Номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - 43762586 Session ID - 99 Сайт торгівця - https://creditplus.ua Код авторизації - 336554 Банк-еквайр - АТ «ПУМБ» Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_5 .

Колегія суддів вважає, що наданий позивачем звіт платіжного оператора виконано відповідно до вимог Закону «Про платіжні послуги», а вказані у звіті дані підтверджують факт перерахування коштів відповідачу виходячи з наступного.

Стаття 31 Закону України «Про платіжні послуги» прямо зобов`язує платіжного оператора надавати детальну інформацію про платіжну операцію (частина 4 для платника, частина 5 для отримувача, а також частина 3, якщо є послуга ініціювання платежу). Це підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію.

Пункти 4 та 5 частини 4 та 5 вказаної статті відповідно чітко визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції. Це включає: відомості для ідентифікації операції (що є суттю звіту/листа, який кредитор отримує від платіжного оператора); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року №113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ ХХ** **** ХХХХ (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Отже, подані позивачем докази у сукупності підтверджують як факт укладання договору, так і подальше отримання відповідачем грошових коштів. Відповідач не оспорює ані факт укладення договору або його форму, ні його умови, ні факт отримання грошових коштів.

Щодо розміру заборгованості колегія суддів виходить з наступного.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 7695177 від 17.03.2024 станом на 26.11.2024 заборгованість відповідача становить: 23 668 грн - основний борг та 62 483,52 грн - заборгованість за відсотки, 12 000 грн - заборгованість за пенею.

Відповідачем 16.04.2024 сплачено всього 3500 грн, з яких - 332 грн на погашення основного боргу та 3168 грн на погашення заборгованості за відсотками.

Доказів виконання зобов`язання в іншому розмірі відповідачем не надано.

Розрахунок у частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками узгоджується із умовами договору та розміром наданих кредитних коштів, відповідачем не спростовано та сумніву у колегії суддів не викликає.

Нарахування пені колегія суддів вважає безпідставним, адже умовами договору пені не передбачена, та, окрім іншого відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з 24 лютого 2022 року підлягає списанню.

Щодо факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Водночас вимога щодо надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні відповідно до статті 517 ЦК не є тотожною до вимоги щодо надання до суду доказів відступлення первісним кредитором новому кредитору права вимоги до боржника для здійснення заміни кредитора у справі (процесуального правонаступництва). Зазначені вимоги випливають із різних правових підстав та не є взаємозалежними.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12.

Отже, для підтвердження факту відступлення права вимоги, заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора.

За умовами п. 1.1., п. 1.2. договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

У п. 1.2. договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 сторони узгодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Разом із підписанням акту прийому-передачі Реєстру боржників клієнт передає фактору додаткову інформацію до Реєстру боржників згідно додатку № 2 до договору.

Відповідно до сталої практики Верховного Суду доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02.11.2021 № 905/306/17, від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012, від 15.04.2024 в справі №2221/2373/12).

Окрім договору факторингу позовної заяви позивачем наданий витяг з Додатку №1 до договору факторінгу (а.с. 11) № 27.11/24-Ф від 27.11.2024, тобто витяг з Реєстру боржників відповідно до якого залишок боргу боржника за №1084, РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , номер кредитного договору 7695177 від 17.03.2024 становить 98 151,52, заборгованість за тілом - 23 668 грн, заборгованість за відсотками - 62 483,52 грн, заборгованість за пенею 12 000 грн.

На а.с. 41 наявна копія платіжної інструкції № 10772 від 27.11.2024 про сплату позивачем 1730342,80 грн за договором факторингу № 27.11/24-Ф від 27.11.2024 первісному кредитору ТОВ «АВЕНТУС Україна».

Отже позивачем надано Витяг з реєстру прав вимоги, оформлений та підписаний відповідно до договору факторингу, а також докази щодо розміру оплати за договорами факторингу, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту відступлення права грошової вимоги за кредитним договором від первісного кредитора, а доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції, встановивши, що ТОВ «АВЕТУС Україна», правонаступником якого за договором факторингу є позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в обумовленій сумі, тоді як відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за кредитним договором, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, що складається із заборгованості за тілом - 23 668 грн, та заборгованості за відсотками - 62 483,52 грн, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Позовні вимоги у частині стягнення пені задоволенню не підлягаю із наведених вище підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, ухвалене судом першої інстанції рішення, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Що стосується судових витрат в частині сплаченого позивачем судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних частково (87,77%), тому у відповідності до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 2 126,14 грн (2 422,40 х 87,77%) (а.с. 34) та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 189,21 грн (3 633,60 х 87,77%) грн (а.с. 80), що разом становить 5 315,35 грн.

Що стосується судових витрат на правову допомогу понесених позивачем в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції - 6 000 грн та в суді апеляційної інстанції - 6 000 грн, що надавалась адвокатом Білецьким Богданом Михайловичем.

На підтвердження понесення позивачем в суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подані копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 48-49), договір про надання правничої допомоги № 42649746 від 01.01.2025 (а.с. 23-25), додаткова угода № 7695177 від 02.04.2025(щодо представництва у справі стягнення заборгованості із ОСОБА_1.) (а.с. 31); детальний опис робіт від 31.03.2025, а також акт № 7695177 на підтвердження факту надання правничої допомоги від 31.03.2025 на загальну суму 6 000 грн.

На підтвердження понесення позивачем в суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу представником позивача також подані договір про надання правничої допомоги №42649746 від 01.01.2025 (а.с. 83-85), додаткова угода № 7695177 від 02.04.2025(щодо представництва у справі стягнення заборгованості із ОСОБА_1.) (а.с. 86); а також акт на підтвердження факту надання правничої допомоги від 01.09.2025 на загальну суму 6 000 грн.

Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18 необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Враховуючи рівень складності та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення судових витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 3 000 грн за в апеляційній інстанції в розмірі 2 000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» () заборгованість за Кредитним договором № 7695177 від 17.03.2024 у розмірі 86151,52 грн із яких: заборгованість за тілом кредиту - 23 668 грн; заборгованість за відсотками 62 483,52 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» () судові витрати із судового збору розмірі 5 315,35 грн, та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 листопада 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

В. В. Саліхов