Провадження № 2-з/643/80/25
УХВАЛА

29.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Новіченко Н.В., розглянувши

заяву ОСОБА_1

заінтересовані особи 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4 огли

4. ОСОБА_5

про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) в особі свого представника адвоката Романченка Олексія Михайловича звернулася до Салтівського районного суду міста Харкова із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, відповідно до змісту якої просить суд заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/ або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 до набрання остаточним рішенням суду законної сили.

Обґрунтовуючи подану заяву позивач посилається на те, що 01.08.2019 ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 (далі - квартира) у ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Т.В. Кошель за № 3906. На даний час ОСОБА_1 є власницею квартири, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.10.2025. На момент придбання квартири вона була вільною від обтяжень та будь-яких прав інших осіб. В той же час, 21.10.2025 року ОСОБА_1 отримала поштою повідомлення від ОСОБА_3 та вимогу від ОСОБА_2 , зміст яких зводиться до того, що ОСОБА_3 в 2017 році відступив права вимоги за договором позики від 16.02.2016 ОСОБА_2 , а у вересні 2025 року відступив йому права вимоги за іпотечним договором, предметом забезпечення за яким була квартира. З вимоги вбачається, що квартира була предметом забезпечення позики за договором від 16.02.2016, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , внаслідок відступлення на нього прав грошово-іпотечної вимоги ОСОБА_2 є новим кредитором вказаних осіб та іпотекодержателем квартири. ОСОБА_2 вимагає від ОСОБА_1 в тридцятиденний строк погасити борг за позикою в загальній сумі 71 990, 94 доларів США та попереджає, що зверне стягнення на квартиру шляхом реєстрації на неї права власності в рахунок погашення боргу або реалізує її в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (саме для цього направляється ця вимога в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку»). Слід зазначити, що ОСОБА_1 не була учасником позиково-іпотечних відносин із вказаними особами, майновим поручителем не була, а придбала квартиру через ріелтора абсолютно вільну від прав інших осіб і вже 6 років там проживає разом із сином, його дружиною та малолітнім онуком. За позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , за участі третьої особи, що заявила самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 , суддею Салтівського районного суду м. Харкова Майстренко О.М. 03.06.2025 ухвалено рішення № 643/5302/17, яким вирішено стягнути борг з позичальників та поновлено іпотеку квартири АДРЕСА_1 , що була зареєстрована на підставі договору іпотеки, посвідченого 16.02.2016 приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за р. № 209. До розгляду справи № 643/5302/17 нинішній власник квартири ОСОБА_1 не залучалась. Через це рішення Салтівського районного суду міста Харкова від 03.06.2025 № 643/5302/17 істотно порушена і сама процедура поновлення запису про іпотеку, що дало підстави для ОСОБА_2 вимагати від ОСОБА_1 сплату боргу, до якого вона не має відношення та розкриває шлях до реалізації його наміру відібрати у ОСОБА_1 квартиру в такий протиправний спосіб. Отже, на даний час існує така ситуація, що без вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту та встановлення заборони всім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на вчинення будь-яких реєстраційних дій з квартирою до набрання законної сили остаточним судовим рішенням у даному спорі навіть до спливу 30-денного строку ОСОБА_2 може зареєструвати право власності на квартиру та фізично виселити ОСОБА_1 з її близькими з квартири.

Згідно з частиною 1 статті 153 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши подану позивачем заяву про забезпечення позову, суд вирішив задовольнити її, враховуючи наступне.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Таким чином, суд, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, за змістом частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України у вирішенні питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З наданих суду документів вбачається, що між ОСОБА_3 (первісний стягувач) та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (боржники) було укладено Договір позики від 16.02.2016, в забезпечення виконання зобов`язань за яким між ними також укладено договір іпотеки, предметом якого є належна боржникам квартира АДРЕСА_1 .

У подальшому, 03.04.2017 рішеннями приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. від 03.04.2017 (індексний номер: №34584138) було проведено державну реєстрацію припинення обтяження (заборони на нерухоме майно), а рішенням (індексний номер: №34584169) було проведено державну реєстрацію припинення іпотеки на вищезазначену квартиру.

Підставою для державної реєстрації зазначених рішень про припинення обтяження (заборони на нерухоме майно) та припинення іпотеки слугувала, начебто, відповідна заява ОСОБА_3 , посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М., зареєстрована в реєстрі за №139 (бланк НВО 769866).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.08.2019 року заявник набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна слідує, квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 65, 7 кв. м, житловою площею 44, 1 кв. м., зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

03.06.2025 року Салтівським районним судом м. Харкова ухвалено рішення у справі № 643/5302/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/129606956), яким встановлено, що згідно з висновком експерта № 20387 від 18.08.2023 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000457, підпис від імені ОСОБА_3 у заяві від 03.04.2017 від імені ОСОБА_3 , посвідченій приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М., і зареєстрованій в реєстрі за № 139 (бланк НВО 769866), виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. Рукописний запис: « ОСОБА_3 » у заяві від 03.04.2017 від імені ОСОБА_3 , посвідченій приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М., і зареєстрованій в реєстрі за № 139 (бланк НВО 769866), виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою ОСОБА_10 .

У зв`язку з цим, вищевказаним рішенням суду було визнано протиправними та скасовано рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Азадалієвої Я.М. від 03.04.2017 (індексний номер: №34584138) про державну реєстрацію припинення обтяження (заборони на нерухоме майно), та рішення (індексний номер: №34584169) про державну реєстрацію припинення іпотеки на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , поновивши дію рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. від 16.02.2016 (індексний номер: 28278787) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису про іпотеку: 13287104, та рішення (індексний номер: 28278894) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вид обтяження - заборона на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 13287119.

Листом від 15.10.2025 ОСОБА_3 повідомив заявника та заінтересованих осіб, що ним було прийнято рішення про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.02.2016 за реєстровим № 209, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., предметом якого є квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , новому Іпотекодержателю ОСОБА_2 , про що укладено відповідний договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 29.09.2025 за реєстровим № 643, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В. Таким чином, з 29.09.2025 новим Іпотекодержателем за іпотечним договором від 16.02.2016 за реєстровим № 209 стає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимогою від 15.10.2025 ОСОБА_2 повідомив заявника та заінтересованих осіб, що ними порушено умови договору позики від 16.02.2016 укладеного у простій письмовій формі між ОСОБА_3 , як первинним Позикодавцем та ними, як Позичальниками. Згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) від 13.11.2017 ОСОБА_2 являється новим Кредитором за вищезазначеним договором позики від 16.02.2016, про що їх було належним чином повідомлено листом від 23.09.2021 у порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Рішенням Салтівського районного суду міста Харкова від 03.06.2025 у справі № 643/5302/17 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь основний борг за договором позики від 16.02.2016, штраф та відсотки за прострочення виконання зобов`язань за цим договором станом на 24.09.2024 на загальну суму 23 990, 94 дол. США, що станом на 14.10.2025 за офіційним курсом НБУ складає 998 267, 81 грн. 81 коп. Проте станом на 14.10.2025 борг за вищезазначеним договором позики від 16.02.2016 продовжує залишатися несплаченим. У зв`язку з цим, запропонував заявнику та заінтересованим особам на протязі 30 днів добровільно повернути йому зазначений борг. Якщо протягом встановленого строку вимога залишиться без задоволення, він розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із Законом України «Про іпотеку» та договору іпотеки від 16.20.2016 за реєстровим № 209, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наразі іпотекодержателем є ОСОБА_2 .

Заявник у поданій заяві вказує на те, що має намір звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України та з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18, відповідно до змісту якої для ефективного захисту прав володіючого власника нерухомого майна, щодо якого до Реєстру незаконно внесено запис про право іпотеки іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, має застосовуватись негаторний позов про усунення перешкод у здійсненні власником права розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України) з яким власник може звернутись, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про скасування державної реєстрації права іпотеки зазначеної особи.

Таким чином, виник спір між іпотекодержателем та заявником ОСОБА_1 , яка оспорює правомірність іпотеки, позаяк іпотекодержатель ОСОБА_2 направив заявнику вимогу від 15.10.2025 в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», в якій запропонував добровільно погасити заборгованість, а у протилежному випадку він розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із Законом України «Про іпотеки» та договору іпотеки від 16.02.2016 за реєстровим № 209, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., предметом якого є квартира за адресою АДРЕСА_3 .

Оскільки заявник має намір звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

На переконання суду вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/ або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 , є необхідним та співмірним з майбутніми позовними вимогами.

Такий захід забезпечення позову забезпечить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі задоволення позову, а невжиття такого заходу може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав та інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки у випадку звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки та його подальше відчуження заявник буде вимушений звертатися до суду з новими позовами для захисту своїх прав та законних інтересів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Таким чином, оцінивши обґрунтованість доводів заявника та встановивши безпосередній зв`язок між конкретними заходами забезпечення позову та предметом майбутнього позову, з огляду на положення статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частин 1-3 статті 154 Цивільного процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

У даному випадку, обраний заявником спосіб забезпечення позову не спричинить невідновлювальної шкоди заінтересованим особам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 149-154 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Заяву ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_11 про забезпечення позову задовольнити.

2.З метою забезпечення позову заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/ або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомого майна, яке розташоване за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 до набрання остаточним рішенням суду законної сили.

3. Дана ухвала є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років із наступного дня після набрання нею законної сили, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Заявник: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_4 ).

5. Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя Новіченко Наталя Вікторівна