Провадження 2/635/473/2025
05 листопада 2025 року
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Бондаренко І.Е.,
секретар судового засідання Козлюк Е.І.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , що був замінений правонаступником ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Грайворонський І.В., відповідач Харківський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту,-
Короткий зміст позовних вимог
Позивач ОСОБА_1 , в особі його представника адвоката Грайворонського І.В., звернувся з позовом до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту.
Позивач посилався на те, що він не мав можливості розпорядитися своїм майном, оскільки у червні 2008 року ВДВС Харківського РУЮ наклав арешт на частину житлового будинку, загальною площею 83,80 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Просив суд захистити його порушене право оскільки виконавче провадження його не стосувалось, арешт накладений помилково, матеріали виконавчого провадження здані до архіву і, у зв`язку із закінченням строку зберігання знищені, а за законом скасувати арешт майна може тільки суд.
Ухвалою Суду від 24.07.2025 було замінено первісного позивача його правонаступницею в порядку спадкування ОСОБА_2 .
28.07.2025 позивач ОСОБА_2 , в особі її представника адвоката Грайворонського І.В., подала заяву про зміну предмета позову у зв`язку з відсутністю спору про право власності на успадковану нею частку будинку, де остаточно просила суд зняти арешт з цієї частки та закрити підготовче провадження, а справу розглянути без її участі та без участі її представника. Проти заочного розгляду справи позивачка та її представник не заперечували.
Відповідач, належним чином обізнаний про поданий позов, правом на подання відзиву не скористався, в судові засідання не з`являвся.
Рух справи
Ухвалою Харківського районного суду від 01.11.2024 провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.
Під час розгляду справи ОСОБА_1 помер. Ухвалою від 24.07.2025 замінено первісного позивача ОСОБА_1 на його правонаступницю в порядку спадкування ОСОБА_2 .
Ухвалою від 18.09.2025 судом прийнято заяву представника позивачки про зміну предмета позову, вирішено розглядати справу у новій редакції позовної заяви, а також задоволено клопотання про закриття підготовчого провадження. Справу призначено до судового розгляду на 05.11.2025.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, просили суд проводити розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток в його електронний кабінет.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Аргументи учасників справи
Позовна заяви вмотивована тим, що позивачу з 2006 року на праві приватної власності належить житлового будинку загальною площею 83,80 кв.м., житловою 49,50 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частка у праві власності на будинок належить ОСОБА_3 . Первісний позивач не мав відносин фінансової чи майнової поруки з ОСОБА_3 , відносно нього не відкривались виконавчі провадження та не приймались процесуальні рішення про арешт його частки будинку, відтак вважав, що згаданий вище арешт всього будинку за боргами іншої особи накладено помилково. ОСОБА_1 , з позицією якого згода і його правонаступниця зазначав, що його право часткової власності безпідставно обмежено зареєстрованим публічним обтяженням. Із посиланням на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» просив зняти арешт з його частки будинку.
Позивач стверджував, що стягувач, в інтересах якого зареєстрований арешт, невідомий ні йому, ні органу стягнення, у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження за закінченням терміну їх зберігання.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 23.06.2000, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., з р. № 495, належала частина житлового будинку загальною площею 83,80 кв.м., житловою 49,50 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
З наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що інша частина будинку належить ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 23.10.2006 з р. № 3777.
З цієї ж інформаційної довідки виявилось, що частка первісного позивача в будинку обтяжена арештом, накладеним Відділом державної виконавчої служби Харківського РУЮ Харківської області на підставі постанови про арешт майна боржника ОСОБА_3 постанови АА № 793690 від 05.06.2008, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в його невід`ємній архівній складовій в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) міститься запис про обтяження № 7372067 від 11.06.2008.
У зв`язку з чим відділ не може надати більшу інформацію.
Зміст спірних правовідносин зводиться до встановлення законності накладення арешту на майно позивача та наявності чи відсутності підстав для його збереження.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
В статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Відповідно до вимог ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У силу вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
В силу приписів ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
В той же час за приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Схоже за змістом визначення містилось і в ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, перелічених в ч. 2 цієї статті.
За приписами ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року накладення арешту на майно боржника є етапом звернення на нього стягнення з метою задоволення вимог стягувача за відповідним виконавчим документом.
Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року) та ч. 1 ст. 56 чинного Закону України «Про виконавче провадження».
Арешт на майно боржника накладається постановою державного виконавця, а на нерухоме майно - підлягає державній реєстрації (п. 8 ч. 3 ст. 18, ч. 2 ст. 40 та ч.2 ст. 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження».)
Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
З наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що на момент накладення спірного арешту на все майно боржника ОСОБА_3 та на даний час частина будинку загальною площею 83,80 кв.м., житловою 49,50 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 належала первісному позивачу та перейшла у спадок його спадкоємиці за заповітом ОСОБА_2 .
Позивачка заявила, що спору з приводу права власності щодо успадкованої нею від ОСОБА_1 частки в згаданому будинку не існує, а відомості про співвласників містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Поряд з цим матеріали справи не містять доказів наявності у позивача обов`язку відповідати своїм майном за зобов`язаннями ОСОБА_3 та відомостей про перебування у відповідача на виконання виконавчих документів за таким обов`язком.
Самостійною перевіркою судом в Автоматизованій системі виконавчого провадження, в Єдиному реєстрі боржників та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відомостей про виконавчі провадження за участі ОСОБА_1 станом на день розгляду справи та ухвалення рішення встановлено відсутність таких виконавчих проваджень та судових справ.
Тому суд погоджується з твердженням позивачки, що обтяження її частки в праві спільної власності на будинок загальною площею 83,80 кв.м., житловою 49,50 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 було здійснено помилково, а її права позивача, як власника, безпідставно обмежуються.
Також суд зазначає, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а також відповідь органу стягнення на заяву ОСОБА_3 , не містять відомостей про заінтересовану особу (стягувача), в інтересах якого накладено арешт на майно боржника з метою забезпечення реального виконання за виконавчим документом.
У зв`язку, з цим суд приходить до висновку, що позов правомірно поданий до органу стягнення, а позивач обрав передбачений законом та ефективний спосіб захисту свого права співвласника на належне йому майно.
Таким чином суд вважає позов обґрунтованим, а тому є всі підстави для звільнення частки позивачки в будинку з-під арешту.
Позивач не наполягав на розподілі судом судових витрат, про що зазначено в позовній заяві.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265 України, суд,-
Позов ОСОБА_2 , що є правонаступницею в порядку спадкування первісного позивача ОСОБА_1 , до Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з житлового будинку по АДРЕСА_1 - задовольнити.
Зняти арешт з частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що накладений відділом державної виконавчої служби Харківського РУЮ Харківської області на підставі постанови № АА793690 від 05.06.2008, про що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вчинено запис під № 7372067 від 11.06.2008.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачкою в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суддя І.Е Бондаренко