ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/41/17 Номер провадження 22-ц/814/3811/25Головуючий у 1-й інстанції Харченко В.Ф. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Бутенко С.Б. Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П., -

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про зобов`язання Глобинського ВДВС у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника, що накладений 18.05.2020 у виконавчому провадженні №53732201,-

В С Т А Н О В И В :

Боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просить зобов`язати Глобинський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , що накладений 18.05.2020 у виконавчому провадженні №53732201 за виконавчим листом Семенівського районного суду Полтавської області від 07.04.2017 № 547/41/17, яким визначено стягувати з боржника ОСОБА_1 аліменти на користь стягувача ОСОБА_2 ..

Скаржник стверджує, що заборгованості за аліментами не має, аліменти сплачуються ним добровільно шляхом перерахування частини заробітної плати боржника як аліментів для дітей. Доцільність продовження існування арешту відсутня. Державний виконавець відмовив боржнику у знятті арешту і рекомендував боржнику звернутися до суду.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 відмовлено повністю.

З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2025 року та винести нове рішення, яким зобов`язати зняти арешт з нерухомого та рухомого майна.

В доводах апеляційної скарги зазначає, ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 18 липня 2025 року, підлягає скасування оскільки висновки суду, не відповідають обставинам справи.

Стверджує, що за відсутності розрахунку заборгованості в матеріалах справи та за відсутності посилання на вказаний розрахунок в оскаржуваному рішенні державного виконавця від 16.06.2025 №37837, суд безпідставно дійшов висновку про те, що відсутність заборгованості по аліментам не підтверджена матеріалами справи.

Відзив на адресу Полтавського апеляційного суду не надходив.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи сторони та інші особи, по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні скарги боржника, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду доказів, які б підтверджували обґрунтованість доводів скарги та вказували б на наявність підстав для скасування арешту.

Колегія суддів погоджується із таким висновком районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь, чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення аліментів належить до періодичних платежів і провадиться із заробітної плати чи інших доходів боржника. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно з ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Згідно пункту 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідност.10 ЗУ «Про виконавче провадження»: заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до положень ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відсутність заборгованості зі сплати аліментів не є безумовною підставою для зняття арешту, оскільки стягнення аліментів належать до періодичних платежів і має триваючий характер (до досягнення дитиною вісімнадцяти років).

Згідно з ч.5ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених ч.4 ст.59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятоюст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є в тому числі, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із аналізу наведеної норми ЗУ «Про виконавче провадження» слідує, що підставою для зняття державним виконавцем раніше накладеного арешту на майно боржника є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За змістом цієї норми таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Виходячи з принципу та презумпції обов`язковості для виконання судових рішень, що набрали законної сили (ч.1ст.18 ЦПК України), саме на боржнику лежить тягар доведеності того, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки із матеріалів справи вбачається, що стягнення аліментів у твердій грошовій сумі визначено із 12.01.2017 і до досягнення дітьми повноліття; наразі жодному із синів позивача не виповнилося 18 років; судові не надано доказів існування чи відсутності заборгованості за аліментами починаючи із 12.01.2017 і до дати звернення боржника зі скаргою до суду; судові надано докази стягнення із заробітної плати боржника 33 % на утримання аліментів упродовж 01.05.2024 31.05.2025, але не вказано яким є вид таких аліментів та хто є одержувачем аліментів; виконавче провадження щодо стягнення аліментів розпочато із 12.01.2017 і триває на дату постановлення ухвали суду за скаргою боржника, тобто до 16.07.2025; суд ухвалив стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, а боржник надає доказ стягнення аліментів у частці від своєї заробітної плати без зазначення чи є одержувачем таких аліментів саме його 2 сини, про які йдеться у рішенні суду від 22.02.2017 року.

З огляду на викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Семенівського районного суду Полтавської області від 16 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 03 листопада 2025 року.

Головуючий суддя : __________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ С.Б. Бутенко _________________ О.І. Обідіна