ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/139/15-ц Номер провадження 22-ц/814/216/25Головуючий у 1-й інстанції Ситник О.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Триголова В.М., Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.

за участю ОСОБА_1 її представника адвоката Горбенка П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Полтаві у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року, постановлену у складі головуючого судді Ситник О.В., повний текст ухвали виготовлено дати не вказано, у справі за скаргою ОСОБА_1 на протиправні дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла М.М.

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Диканського районного суду Полтавської області суду зі скаргою, яка в подальшому у січні 2023 р. була передана до Котелевського районного суду Полтавської області, а згодом у квітні 2024 року до Зіньківського районного суду Полтавської області, в якій просила визнати неправомірними дії заступника начальника ВПР УЗПВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Лукмасла М.М. щодо винесення постанови від 11.11.2021 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання та скасувати оскаржувану постанову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 16.05.2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на протиправні дії заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасла М.М. відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вважає, що суд першої інстанції позбавив її права як скаржника на участь в судовому засіданні.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши скаржника ОСОБА_1 її представника адвоката Горбенка П.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що заступник начальника ВПР УЗПВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Лукмасло М.М. 11.11.2021 виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні №5087482 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 284032,21 грн.

ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області зі скаргою, в якій виражаючи свою незгоду з обраним заступником начальника ВПР УЗПВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Лукмаслом М.М. суб`єктом оціночної діяльності щодо оцінки нерухомого майна боржника просила визнати такі дії останнього протиправними та скасувати оскаржувану постанову.

Щодо доводів розгляду скарги у відсутність скаржниці.

Колегією суддів з`ясовано, що по суті скарга місцевим судом не розглядалася на протязі більше двох років. Про судове засідання призначене на 16.05.2024 учасники справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи скаржниця була повідомлена про місце та час розгляду справи (т.3 а.с.23).

З огляду на викладене судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права при розгляді вказаної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що заступник начальника ВПР УЗПВР у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Лукмасло М.М. 11.11.2021 виніс постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання у виконавчому провадженні №5087482 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 284032,21 грн.

Скарга ОСОБА_1 мотивована тим що дана постанова не відповідає нормам діючого законодавства та порушує її права.

Аналізуючи такі доводи скаржниці колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.. 20 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при проведені оцінки майна боржника залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання про що виносить постанову. Жодної вимоги про призначення конкурсу з визначення такого суб`єкта оціночної діяльності зазначений закон не містить.

Положення щодо конкурсних засад визначення суб`єкта оціночної діяльності для здійснення такої оцінки на процедуру виконавчого провадження не розповсюджуються, а призначення суб`єкта оціночної діяльності відбувається на підставі постанови державного виконавця. Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III розповсюджується на правовідносини у виконавчому провадженні лише у частині, що не суперечить Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, який щодо виконавчих процедур є спеціальним законом.

Статтею 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» № 2658-III визначені випадки проведення оцінки майна. Відповідно до якої оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін.

Проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках:

створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності, крім випадків, встановлених законом;

реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна), крім випадків, встановлених законом;

виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна);

визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства;

приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законодавством, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду;

переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку;

оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою;

визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом;

в інших випадках за рішенням суду або у зв`язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках застави державного та комунального майна, внесення державними науковими (науково-дослідними, науково-технологічними, науково-технічними, науково-практичними) установами та державними університетами, академіями, інститутами майнових прав інтелектуальної власності як внеску до статутного капіталу господарських товариств, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Відповідно до ст.. 8 Закону України «Про виконавче провадження» № 1403-VIII державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Відтак, зазначені особи діють від імені держави як органи державної влади, а тому мають усі повноваження на укладання відповідних договорів щодо оцінки майна у виконавчому провадженні, що знаходиться у них на виконанні, відповідно до законодавства, що регулює укладання такого договору.

За наявності заперечень щодо оцінки майна боржника у виконавчому провадженні заінтересована особа може реалізувати свої право в порядку статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» шляхом подачі заяви про рецензування звіту про оцінку майна або у порядку частини п`ятої статті 57 цього закону.

У пунктах 67-69 постанови від 09 вересня 2021 року у справі № 640/11311/19, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, висловив правову позицію, що залучати суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання є правом виконавця, що встановлено статтями 18 та 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування ухвали суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді: В.М. Триголов

В.П. Пікуль