КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відкриття провадження

27 жовтня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 359/881/23

провадження номер: 22-ц/824/12962/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року у складі судді Семенюти О.Ю., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні газорозподільною станцією,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні газорозподільною станцією задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати господарський будинок та огорожу, розташовані по АДРЕСА_1 на території Золочівської об`єднаної територіальної громади Бориспільського району.

У задоволенні позову в частині вимоги, пред`явленої до ОСОБА_2 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» витрати на оплату судового збору в розмірі 2 684 грн 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 18 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, направивши її засобами поштового зв`язку, в якій заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, Бориспільським районним судом Київської області 30 квітня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, що підтверджується протоколом судового засідання (а.с.111-119, т.4).

Повний текст рішення суду складений 12 травня 2025 року (а.с.121-127, т.4).

12 червня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Павленко А.Л. було вперше подано апеляційну скаргу на вказане рішення суду від 30 квітня 2025 року, тобто в межах строку встановленого ст.354 ЦПК України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 липня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павленко А.Л. залишено без руху та надано їй десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду для усунення недоліків скарги, а саме, сплатити судовий збір у розмірі 4 026 грн 00 коп.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Павленко А.Л. на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року визнано неподаною та їй повернуто. Підставою для повернення вказаної апеляційної скарги стало те, що недоліки, які зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 08 липня 2025 року, у встановлений цією ухвалою строк, не усунуто. Цією ж ухвалою роз`яснено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (ч.7 ст.185 ЦПК України).

18 жовтня 2025 року ОСОБА_1 сам подав апеляційну скаргу, до якої долучив докази сплатити судового збору у розмірі 4 026 грн 00 коп.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 вказує, що ухвалою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2025 року апеляційну скаргу його представника було повернуто та роз`яснено, що повернення не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду. Крім того, ОСОБА_1 до апеляційної долучено додаткову угоду від 01 липня 2025 року до договору №10/02 про надання правової допомоги від 26 лютого 2023 року, відповідно до п.1 якої сторони домовилися припинити з 01 липня 2025 року достроково дію договору №10/02 від 26 лютого 2023 року.

Так, статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).

Зокрема, аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити такі фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду: 1) рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві; щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (справа «Белле проти Франції» (Bellet v. France)); 2) не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); 3) суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії» (Stagno v. Belgium)).

Одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови в такому перегляді.

Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. Так, у своєму рішенні у справі «Скорик проти України» Суд зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право в апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, відповідно до національного правопорядку, а також роль апеляційного суду в них. У справі «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia) ЄСПЛ, розглядаючи загальні принципи стосовно доступу до судів вищої інстанції та обмеження ratione valoris (компетенція з огляду на цінність), зробив висновок, що стаття 6 Конвенції не зобов`язує Договірні держави створювати апеляційні чи касаційні суди, проте якщо такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6 Конвенції, наприклад, у тій частині, у якій вона гарантує учасникам судового процесу ефективне право на доступ до суду.

Таким чином ЄСПЛ роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.

З аналізу практики ЄСПЛ вбачається, що поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа «Мушта проти України»); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справа «Устименко проти України»); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справа «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania)).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №1227/8971/2012 (провадження № 14-198звц21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

З урахуванням наведеного вище, та враховуючи поточну активну процесуальну поведінку ОСОБА_1 щодо реалізації свого права на оскарження рішення суду першої інстанції, з урахуванням того, що апеляційна скарга від 18 жовтня 2025 року подана протягом тридцяти днів після повернення первісної апеляційної скарги, яка була подана в межах встановленого законодавством строку, апеляційний суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції з поважних причин. Тому даний строк підлягає поновленню.

Апеляційну скаргу подано до належного суду, особою, що має право на апеляційне оскарження.

За формою і змістом апеляційна скарга відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.356, 359, 360, 361 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року.

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 квітня 2025 року.

В порядку підготовки справи до апеляційного розгляду надіслати учасникам справи копію ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги.

Надати учасникам справи строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали, протягом якого може бути поданий відзив у письмовій формі на апеляційну скаргу.

Згідно ч.4 ст.360 ЦПК України до відзиву необхідно додати докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: