Номер провадження: 22-ц/813/6347/25
Справа № 522/2395/25
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2025 року, повний текст якого складено 19 травня 2025 року та ухваленого під головуванням судді Бондара В.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,

встановив:

10.02.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання матері у розмірі 4 400,00 грн. щомісячно.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що позичка є матір`ю відповідача та пенсіонером за віком. Єдиним доходом позивача є пенсія у розмірі 3 547,21 грн. ОСОБА_1 тяжко хворіє, їй діагностували гіпертонічну хворобу ІІ ступеня та дифузний кардіосклероз, а тому значна частина пенсії витрачається на лікування. Позивачці для сплати комунальних послуг в середньому на місяць необхідно 1 350,00 -1 400,00 грн., на додаткові витрати на лікування 600-800 грн., витрати на харчування 6 000,00 грн. Тому розмір витрат значено перевищує розмір доходів. ОСОБА_2 як син повинен утримувати свою матір. Відповідач є інвалідом ІІ груп та має нерегулярний мінливий дохід, тому позивач просила стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.148-153).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.05.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.160-168).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 05.11.2025 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з перебуванням суддів Громіка Р.Д. у відпустці 03.11.2025 року та ОСОБА_4 04.11.2025 року, датою ухвалення цього рішення є 05.11.2025 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.09.2025 року (а.с.182-183), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином (а.с.184-188), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що позов подано не для досягнення законної мети отримання аліментів, а з метою створення преюдиційних фактів для справи, що розглядається в Доброславському районному суді Одеської області за позовом відповідача до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, та має штучний характер, що є зловживанням матеріальним правом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є сином позивачки ОСОБА_1 (а.с.5).

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та з 09.08.2021 року отримує пенсію за віком, розмір якої становить 3 547,21 грн. на місяць (а.с.4,7).

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (а.с.28).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що потребує матеріальної допомоги на придбання ліків та необхідності сплати витрат за комунальні послуги, однак позивач не ставила перед судом питання про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат, як то передбачено ст. 203 СК України.

На підтвердження своїх доводів позивачкою були надані направлення на консультацію кардіолога та результати ехокардіографії (а.с.8-9). Однак, зазначене на вказує на хронічні захворювання позивача апелянта у справі.

Згідно з ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

З аналізу вказаної норми закону вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Проте, позивачем будь-яких доказів на підтвердження своєї потреби в матеріальній допомозі з боку саме відповідача у справі, суду надано не було.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що інтереси ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Лебедін Ю.І. (а.с.6).

Також, під час розгляду справи у суді першої інстанції було встановлено, що в провадженні Доброславського (Комінтернівського) районного суду Одеської області перебували наступні цивільні справи:

- 504/3080/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.03.2023 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 01.05.2025 року, було стягнуто аліменти по 12 000,00 грн. на кожного з двох дітей;

- 504/477/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, про усунення перешкод батьку у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 27.10.2023 року, яке змінено постановою Одеського апеляційного суду від 03.04.2024року позовом задоволено частково, визначено порядок та спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з синами;

- 504/5244/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Приморський відділ державної виконавчої служби ПМУМЮ (м.Одеса), про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.02.2025 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 28.10.2025 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області було змінено.

На даний час в провадженні Доброславського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа №504/2612/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У даній справі позивача ОСОБА_2 , який є відповідачем у даній справі, також представляє інтереси адвокат Лебедін Ю.І. (а.с.62-63).

Адвокат Лебедін Ю.І. стверджував у суді першої інстанції, що необхідність у поданні даного позову виникла у зв`язку з тим, що відповідач добровільно припинив сплачувати аліменти.

Однак, обґрунтовуючи свої позовні вимоги у даній справі, позивач ОСОБА_1 не зазначала, що відповідач ОСОБА_2 раніше добровільно надав їй матеріальну допомогу та припинив надавати її на даний момент. Однак, таке стверджував відповідач ОСОБА_2 у судових спорах зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_3 , яка є третьою особою у даній справі.

У своїй постанові від 07.08.2024 року у справі № 501/3714/22 Верховний Суд зазначав, що учасники цивільного обороту доволі часто намагаються використовувати правомірний цивільно-правовий інструментарій (зокрема, позов про стягнення аліментів) для унеможливлення чи ускладнення виконання судового рішення про стягнення боргу, тобто з неправомірною метою, не для забезпечення визначеності в приватних відносинах, захисту прав та інтересів. Очевидно, що суд не є місцем для «безцеремонної процесуальної гри». Касаційний суд акцентував увагу на тому, що якщо «пов`язані» чи «афілійовані» особи, наприклад, родичі, колишні члени подружжя, ініціюють, зокрема, справу про стягнення аліментів для унеможливлення чи ускладнення виконання судового рішення, формування пасиву (боргів), виключення певного майна з-під звернення стягнення на час виконання судового рішення, якщо стягнення аліментів направлене на недопущення звернення стягнення на майно боржника, створення переваг у черговості розподілу стягнутих з боржника грошових сум, такі учасники діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора (стягувача). Тому в такому разі відбувається використання позову про стягнення аліментів не для захисту прав та інтересів, і судове рішення стосується прав та/або інтересів кредитора (стягувача).

Обов`язками учасників справи є, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п.п.2,4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (п. 3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги у даній справі мають штучний характер та створені з метою преюдиційних фактів для справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яка перебуває у провадженні Доброславського районного суду Одеської області, що є зловживанням процесуальними правами.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст ст. 367, 368, 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький