ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Келембет Ілони Миколаївни на ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 17 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

18 лютого 2025 року та 29 травня 2025 року представником відповідача ОСОБА_3 подано клопотання про зупинення провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначає, що з 28 лютого 2022 року ОСОБА_2 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні охорони, що підтверджується змістом військового квитка серії НОМЕР_1 та довідки №5/30/21165 від 23 грудня 2024 року. Згідно з Розпорядженням №45 від 14 лютого 2025 року, старшого солдата ОСОБА_2 переведено з ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_2 для подальшого проходження служби. Відповідно до витягу з Наказу № 51 від 20 лютого 2025 року вбачається, що старшого солдата ОСОБА_2 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_2 . З довідки військової частини НОМЕР_2 вбачається, що старший солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період. Представник наголошує на тому, що під час проходження служби у Збройних Силах України на території міста Дніпро, ОСОБА_2 сумлінно виконував покладені на нього процесуальні обов`язки та особисто приймав участь у судових засіданнях по справі № 205/16238/24. Проте, наразі відповідач об`єктивно позбавлений такої можливості, оскільки, як вже зазначалося вище, переведений для подальшого проходження служби за межі міста Дніпра. Між тим, ОСОБА_2 бажає особисто приймати участь у судовому засіданні під час розгляду судом даної справи, оскільки для нього, як для батька, є важливим питання щодо визначення місця проживання його малолітньої дитини.

Ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпра від 17 липня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дударенко Анастасії Дмитрівни про зупинення провадження у справі задоволено та зупинено провадження у цивільній справі за позовом адвоката Келембет Ілони Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, тобто до закінчення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 що мобілізований та продовжує нести військову службу в складі Збройних Сил України, у зв`язку із чим брати участь в судових засіданнях не має змоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з неповним з`ясування обставин справи та порушенням норм процесуального права, а саме - статей 251-252 Цивільного процесуального кодексу України, які призвели до постановлення помилкової ухвали, тому ухвала підлягає скасуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 що мобілізований та продовжує нести військову службу в складі Збройних Сил України, у зв`язку із чим брати участь в судових засіданнях не має змоги.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Відповідно до п. 2 частини першої ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 частини першої ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року в справі №6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи».

У постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі №6-1957цс16 висловлено позицію, що «межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі».

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 вказано, що: «22 серпня 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із клопотанням про зупинення провадження у справі № 461/3554/21 у зв`язку з тим, що він перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, військовослужбовець не перебуває у зоні постійної дислокації, а знаходиться у зоні бойових дій. На підтвердження клопотання про зупинення провадження у справі позивач надав довідки із військової частини НОМЕР_2 від 08 серпня 2022 року №2/762 та № 2/761. Пунктом 2 частини першої ст.251 ЦПК України встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі № 461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі №753/19628/17.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Вказана правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі №456/2541/19.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2022 року в справі №461/5209/19 зазначено: «Оскільки, позивачем надані докази його перебування у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі №461/5209/19 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, тому необхідно зупинити провадження у справі, що переглядається, до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан».

Аналогічні за змістом висновки викладені у судових рішеннях Верховного суду в справах від 14 грудня 2022 року №757/52540/16-ц та від 17 січня 2023 року №501/1699/17.

Отже, для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п.2 частини першої ст.251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази не лише перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а й докази того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема приймають участь у виконанні бойових завдань.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан о 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і на даний час його дію не припинено.

Згідно з ст.1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що військове формування це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України мають таку загальну структуру: Генеральний штаб Збройних Сил України; Командування об`єднаних сил Збройних Сил України; види Збройних Сил України - Сухопутні війська, Повітряні Сили, Військово-Морські Сили; окремі роди сил Збройних Сил України - Сили спеціальних операцій, Сили територіальної оборони, Сили логістики, Сили підтримки, Медичні сили; окремі роди військ Збройних Сил України - Десантно-штурмові війська, Війська зв`язку та кібербезпеки; органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Так, матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 28 лютого 2022 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 у відділенні охорони, що підтверджується змістом військового квитка серії НОМЕР_1 та довідки №5/30/21165 від 23 грудня 2024 року.

Відповідно до Витягу з розпорядження про переміщення військовослужбовців рядового, сержантського та старшинського складу №45 від 14 лютого 2025 року старшого солдата ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_1 переміщено до військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №51 від 20 лютого 2025 року старшого солдата ОСОБА_2 , призначеного розпорядженням начальника Генерального штабу Збройних Сил України №45 від 14 лютого 2025 року на посаду зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 1 відділення безпілотних авіаційних комплексів 1 взводу безпілотних авіаційних комплексів 1 роти безпілотних авіаційних комплексів, ВОС 216671А, зараховано до списків особового складу, поставити на всі види забезпечення ВЧ НОМЕР_2 і вважати, справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №145 від 22 травня 2025 року старшого солдата ОСОБА_2 , зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення безпілотних авіаційних комплексів 1 взводу безпілотних авіаційних комплексів 1 роти безпілотних авіаційних комплексів 1 батальйону безпілотних авіаційних комплексів призначеного наказом від 14 травня 2025 року на посаду зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів відділення безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів ВЧ НОМЕР_3 , ВОС 216671А, вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби 22 травня 2025 року.

Натомість, вказані документи не містять відомостей про те, що військова частина у складі ЗСУ, в якій проходить службу відповідач переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території України.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи частину першу ст.251 ЦПК України, не вказав у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи на період знаходження сторони на військовій службі, виходячи із того, що у ОСОБА_2 є адвокат Дударенко А.Д., а також враховуючи, що він не позбавлений можливості здійснити реалізацію наданих йому ЦПК України прав, зокрема, шляхом листування, приймати участь у розгляді справи через представника, що й було ним реалізовано під час звернення до суду із заявою про зупинення провадження у справі.

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що зупинення провадження у справі повинно сприяти принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Смірнова проти України» та «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано зупинив провадження у справі.

Згідно з положеннями п.1 ч. 1ст 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням матеріалів позову до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Келембет Ілони Миколаївни задовольнити.

Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпра від 17 липня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова