К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року місто Київ

справа № 398/4544/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/11454/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Осаулова А.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 1 БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП у Хмельницькій області Смаглюк Наталії Василівни, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу 2 роти 1 БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП у Хмельницькій області Смаглюк Н.В., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просив стягнути з Державного бюджету України 78 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, пов`язаної з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 січня 2024 року поліцейським взводу 2 роти 1 БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району УПП в Хмельницькій області ДПП Смаглюк Н.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕНА № 1188854, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що 04 січня 2024 року 09 год. 48 хв. на автодорозі М-30 «Стрий - Ізварине» 281 км, яка проходить через с. Прибузьке у Хмельницькому районі Хмельницької області, ОСОБА_1 керуючи ТЗ «Ford Edge», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 90км/год, при дозволеній - 50 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 40 км/год, швидкість зафіксована приладом «Trucam - Т», та порушив вимоги п. 12.4 ПДР України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись з вказаною постановою серії ЕНА № 1188854 від 04 січня 2024 року звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2024 р. у справі № 398/78/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Поліцейського взводу 2 роти 1 БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району Управління ПП в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Смаглюк Н.В. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.

Однак, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 р. рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2024 року у справі №398/78/24 - скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1188854 від 04.01.2024 року, провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрито.

Позивач зазначає, що внаслідок безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності йому заподіяно моральну шкоду. Враховуючи тривалість вимушених змін, глибину душевних страждань, яких він зазнав внаслідок незаконного накладення штрафу, в тому числі накладенні арешту на кошти, блокування рахунків у виконавчому провадженні, позивач вважає справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі - 78 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності має очевидні наслідки у виді накладення арешту та блокування банківського рахунку, у зв`язку з чим він має доводити у суді, що винесена постанова серії ЕНА № 1188854 від 04 січня 2024 року є протиправною та грубо порушує його конституційні права, як громадянина України, оскільки докази звинувачення були штучно створені.

Вказує, що моральна шкода полягає у незаконному притягненні до адміністративної відповідальності, спаплюженні репутації, так як, в той час він не порушував швидкісний режим, однак, йому нав`язали це правопорушення, а також, протягом досить тривалого часу він повинен був відволікатись він свого спокійного життя та вимушений систематично подавати позови до суду задля подаль9шого захисту своїх прав та законних інтересів, відчуваючи емоційні хвилювання, потрясіння та додаткові навантаження у вигляді стресу, внаслідок чого, втрачав нормальний сон та мав постійні головні болі.

Вважає, що сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні ст. 1174 ЦК України є підставою для відшкодування заподіяної моральної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання внаслідок таких дій посадової особи державного органу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Департаменту патрульної поліції - Линюк В.О. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновок суду про недоведеність належними та допустимими доказами спричинення позивачу моральної шкоди є обгрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2024 р. у справі № 398/78/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Поліцейського взводу 2 роти 1 БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району Управління ПП в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Смаглюк Наталії Василівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 р. рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2024 року у справі №398/78/24 - скасовано та прийнято нову постанову, за якою позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1188854 від 04.01.2024 року, провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрито.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року у справі №398/78/24, протиправність дій працівників поліції не встановлена. Очевидних ознак протиправності чи свавільності дій працівників поліції, під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕНА № 1188854, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, судом не встановлено. Докази заподіяння душевних страждань внаслідок незаконного накладення штрафу, в тому числі накладенні арешту на кошти, блокування рахунків у виконавчому провадженні, позивачем разом з позовною заявою подані не були. Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, тому підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, суд не вбачав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування, про що Велика Палата Верховного Суду деталізує далі.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2024 р. у справі № 398/78/24 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Поліцейського взводу 2 роти 1 БПП з обслуговування Кам`янець-Подільського району Управління ПП в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Смаглюк Наталії Василівни про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 р. рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2024 року у справі №398/78/24 - скасовано та прийнято нову постанову, за якою позов ОСОБА_1 задоволено, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 1188854 від 04.01.2024 року, провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закрито.

Зі змісту вказаної постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 р. у справі № 398/78/24, вбачається, що підставою для закриття провадження у вказаній справі стало те, що з матеріалів справи не вбачається надання відповідачами доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи. Матеріалів адміністративної справи, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, суду не надано.

Суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що у спірних правовідносинах шкода відшкодовується на загальних підставах, визначених ст. 1174 ЦК України, а тому обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди є встановлення протиправності у діях працівників патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Факт скасування постанови серії ЕНА № 1188854 від 04.01.2024 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності події та складу такого порушення, не свідчить автоматично про протиправний характер дій поліцейського, якщо позивачем не доведено, що ці дії були очевидно неправомірними, свавільними або вийшли за межі наданих повноважень, що є обов`язковим для цілей стягнення моральної шкоди.

Разом з тим, постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 р. у справі № 398/78/24 протиправності у діях працівників патрульної поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та складання постанови не встановлено, як і не встановлено яким вимогам статті 283 КУпАП не відповідає постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 1188854 від 04.01.2024 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтвоаного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, вірно застосувавши норми матеріального права.

Оскільки до спірних правовідносин не застосовуються положення спеціального законодавства (Закону № 266/94-ВР та ст. 1176 ЦК України), обов`язок доведення факту заподіяння моральних страждань та причинного зв`язку між протиправною дією посадової особи і шкодою покладається саме на позивача.

Таким чином, для задоволення позову недостатньою є лише констатація душевних переживань; позивач був зобов`язаний надати належні та допустимі докази заподіяної моральної шкоди (наприклад, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків) та обґрунтувати її розмір, що позивачем не було зроблено.

З урахуванням наведеного, обґрунтовані підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями та обґрунтуванням позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися. А отже доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставинам справи, висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: