ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/172/25Головуючий у 1-й інстанції Пасічник А.З.
Провадження № 22-ц/817/1007/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» на заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 липня 2025 року, ухвалене суддею Пасічником А.З. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ТОВ "Фінансова Компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" звернулося до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що 07.10.2023 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ Мілоан кредитний договір №100914969, відповідно до якого отримав кредит в сумі 7000 грн та зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

28.02.2024 року між ТОВ Мілоан та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.10.2023 року №100914969 у розмірі 23349,06 грн, з яких: 6346 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 17003,06 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків.

Відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

На підставі наведеного, ТОВ "Фінансова Компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 07.10.2023 року №100914969 у розмірі 23349,06 грн, з яких: 6346 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 17003,06 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків.

Заочним рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 липня 2025 року у позові ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Фінансова Компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у справі наявні належні та допустимі докази перерахування кредитних коштів позичальнику; між сторонами укладено електронний кредитний договір № 100914969 від 07.10.2023 року, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону «Про електронну комерцію»; надане платіжне доручення з усіма обов`язковими реквізитами підтверджує факт перерахування 7000 грн на картку позичальника.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, доводами відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Обставини справи.

Судом встановлено, що 07.10.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №100914969 у електронній формі, який (як зазначено на першій сторінці договору) підписаний ОСОБА_1 07.10.2023 року о 18:57 одноразовим ідентифікатором 727749.

Згідно з п.1.1 Договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованість, згідно п.1.4 договору та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п.1.2, п 1.3, п.1.3.1, п.1.3.2, договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів з 07.10.2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22.10.2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 20.01.2024 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Згідно п. 1.4 договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 22.10.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 20.01.2024 року (останнього дня строку кредитування).

Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 10,50 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п.1.5.2 Договору).

Проценти за користування кредитом протягом поточного: 18900 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3 )

Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору.

Відповідно до п.2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *23.

Відповідно до п.2.2.1 Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1-1.5.3 договору, в один з термінів (дат) вказаних в п.1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2 в сумі та на умовах визначених п.2.3 договору.

Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору (п.2.2.2 Договору).

Згідно п.2.3.1. позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п. 2.3 договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено).

До позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту № 100914969 у якому міститься інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма), що є додатком №2 до вищевказаного кредитного договору.

Заяву на отримання кредиту №100914969 від 07.10.2023 року, яка є додатком №3 до договору та містить паспортні дані позичальника, його РНОКПП, адресу реєстрації, сімейний стан та інші анкетні дані позичальника.

В зазначеній заяві позичальником зазначено платіжну карту, на яку має бути перерахована сума кредиту: VISA CREDIT PLATINUM 414939*23, що узгоджується із визначеною сторонами картою, зазначену в в п.2.1 договору №100914969.

Згідно із довідкою про ідентифікацію ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 , який уклав договір про споживчий кредит від 07.10.2023 року №100914969, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 727749 час відправлення ідентифікатора 2023-10-07 о 18:57:02, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор +84.

Також до позовної заяви позивачем додано анкету - заяву на кредит №100914969, яка містить анкетні дані позичальника, умови кредитного договору та у якій відображено процес оформлення та розгляду заяви №100914969. Із змісту даної заяви видно, що погодженою сумою кредиту є 7000 грн.

Згідно платіжного доручення №73978107 від 07.10.2023 року, платник ТОВ «Мілоан» до перерахувало кошти в розмірі 7000 грн. ОСОБА_1 , кредитний рахунок: VISA 414939*23, призначення платежу: кошти згідно договору №100914969. Кодом отримувача зазначено код РНОКПП ОСОБА_1 - НОМЕР_2 , що узгоджується з кодом, який позичальником вказано в заяві на отримання кредиту №100914969 від 07.10.2023 року та анкеті - заяві на кредит №100914969.

Згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Мілоан» та виписки з особового рахунку видно, заборгованість за кредитним договором №10091496 станом на 05.03.2025 року становить 23349,06 грн, з яких: 6346 грн прострочене тіло; 17003,06 грн прострочені відсотки.

28.02.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками.

Права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній у п.7.1 Договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (пп. 6.2.3 Договору).

Відповідно до п.7.1 Договору в якості компенсації за придбання (відступлення) прав вимоги, новий кредитор протягом 5 робочих днів від дати підписання цього договору сплачує кредиторові плату в розмірі, що станом на дату підписання сторонами цього договору складає 2240601,68 грн.

Згідно з копією платіжної інструкції №75540 від 28.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» грошові кошти в сумі 2240601,68 грн. за відступлення права вимоги згідно з договором №105-МЛ/Т від 28.02.2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог №105-МЛ/Т від 28.02.2024 року до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», зокрема, перейшло право вимоги за договором про споживчий кредит від 07.10.2023 року №100914969, позичальником за яким є ОСОБА_1 , сума виданого кредиту 7000 грн, залишок по тілу кредиту 6346 грн, залишок по відсотках 17003,06 грн. Загальна сума заборгованості 23349,06 грн.

Претензією №23402867/1969 від 26.02.2025 року позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та направив вимогу про сплату боргу в сумі 23349,06 грн.

Згідно відповіді №20.1.0.0.0/7-250605/62111 від 13.06.2025 року, отриманої від АТ КБ «ПриватБанк», на виконання ухвали Монастириського районного суд 26.05.2025 року, на ім`я ОСОБА_1 в банку не емітовано картку за № НОМЕР_3 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 1046, ч.1 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.»

На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, колегія суддів враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено отримання відповідачем від первісного кредитора кредитних коштів, а надані відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором не є документом первинного бухгалтерського обліку.

З таким висновком суду погодитись неможливо.

По перше, ТОВ «Мілоан» є небанківською (фінансовою) установою, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб.

По друге, ОСОБА_1 , підписуючи договір про споживчий кредит, зазначив номер карти із замаскованим номером № 414939*23, на який бажав отримати кредитні кошти.

На думку колегії суддів, у наданому платіжному дорученні №73978107 від 07.10.2023 року міститься посилання на призначення платежу - кошти згідно договору №100914969, отримувачем вказано ОСОБА_1 та вказано його РНОКПП НОМЕР_2 , що є належним доказом отримання позичальником кредитних коштів.

Більше того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді стороною відповідача не заперечувався сам факт отримання кредитних коштів чи неналежність йому кредитної картки, на яку надсилались ці кошти первісним кредитором.

Водночас, слід звернути увагу, що відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, що б дало можливість відхилити ті обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

Суд послався на вимоги до первинних документів банку за Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, що затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 №75 та зробив висновок, що платіжне доручення, складене ТОВ «Мілоан» (яке не є банком), не відповідає вимогам до банківського первинного документа.

Позаяк, ТОВ «Мілоан» небанківська фінансова установа, а не банк. Вимоги Положення №75 регламентують організацію бухгалтерського обліку в банках, а не у фінансових компаній. Відтак, оцінювати платіжне доручення ТОВ «Мілоан» як «первинний документ банку» неправильно за визначенням.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що платіжне доручення №73978107 від 07.10.2023 не може розглядатися як належний та допустимий доказ виконання ТОВ «Мілоан» обов`язку щодо перерахування кредитних коштів на користь відповідача, а відтак факт надання кредиту не доведений, є помилковим.

З урахуванням сукупності наявних у справі доказів кредитного договору, заяви та анкети позичальника, в яких він самостійно зазначив реквізити платіжної картки, платіжного доручення з посиланням на договір №100914969 та ідентифікаційні дані відповідача, розрахунку заборгованості та відсутності будь-яких доказів з боку відповідача, колегія суддів приходить до висновку про фактичне отримання ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 7000,00 грн за договором №100914969 від 07.10.2023 року та наявність у нього відповідного грошового зобов`язання перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».

Отримана від ПриватБанку інформація лише підтверджує, що перевірка проводилася в межах рахунків, відкритих саме у цьому банку, і не охоплює можливість наявності у відповідача картки, емітованої іншим банком.

Більше того, факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується його ж діями щодо виконання умов договору здійсненням оплат на погашення заборгованості на загальну суму 25.10.2023 року та 29.11.2023 року.

Часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань є належним і достатнім доказом того, що кредитні кошти були ним фактично отримані та що кредитний договір діяв у період здійснення таких платежів.

До матеріалів справи позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, у якому зазначено: загальну суму отриманого кредиту; суму та дати проведених відповідачем платежів, розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками станом.

Розрахунок здійснено відповідно до умов кредитного договору, а відповідачем не подано жодного альтернативного розрахунку або доказів недостовірності наведених позивачем даних.

Таким чином, у справі наявний повний і належний розрахунок заборгованості, який дає змогу встановити її дійсний розмір, періоди нарахування та враховані платежі відповідача, а тому зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Тому, висновок суду першої інстанції про відсутність належних доказів отримання відповідачем кредитних коштів та невідповідності наданих позивачем документів не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим. Цей висновок суду не ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо періоду нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Як визначено п.п. 1.2, 1.3.1, 1.3.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000 грн. Кредит надається строком на 105 днів з 07.10.2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 22.10.2023 року (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 20.01.2024 року (дата остаточного погашення заборгованості).

Згідно п. 1.4 договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 22.10.2023 року (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 20.01.2024 року (останнього дня строку кредитування).

Однак, проценти за користування позикою нараховувалися протягом 149 днів - з 07.10.2023 року по 07.02.2024 року, тобто поза межами строку кредитування, які позивач нараховує саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України.

Колегія суддів звертає увагу, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження продовження/пролонгації/збільшення строку кредитування, визначених п. п. 2.3.1 2.3.2 кредитного договору зокрема, направлення позичальником кредитодавцю електронного звернення/повідомлення із застосуванням одноразового ідентифікатора.

В підписаному договорі позики ОСОБА_1 підтвердив, що приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма його додатками та невід`ємними частинами (у.т.ч. правилами, графіком платежів).

Проте, правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, які були би підписані позичальником, матеріали справи не містять підтверджень.

Таким чином, за відсутності доказів про конкретно запропоновані відповідачу Правила надання грошових коштів у позику, надані позивачем Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем договору позики, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку із цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, яка згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Тому, колегія суддів вважає, що стягненню підлягають проценти за договором позики за період з 07.10.2023 року по 20.01.2024 року.

Проценти з 21.01.2024 року по 07.02.2024 року у розмірі 3426,84 грн (190,38 грн в день х 18 днів) позивачем нараховано поза межами строку користування позикою, тому не підлягають стягненню.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Позивачем за подання позовної заяви сплачено 2422,40 грн, за подання апеляційної скарги 3633,60 грн.

Вимоги позовної заяви та позовної заяви та апеляційної скарги задоволено на 85,32 %/

Враховуючи принцип пропорційності стягнення судових витрат, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2066,79 грн - судовий збір за подання позовної заяви та 3100,18 грн - судовий збір за подання апеляційної скарги, що разом становить 5166,97 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" задовольнити частково.

Заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 14 липня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДПРОУ 35234236) заборгованість за кредитним договором від 07.10.2023 року №100914969 у загальному розмірі 19922,22 грн, яка складається з: 6346 грн - заборгованість за тілом кредиту; 13576,22 грн - заборгованість по відсотках.

У задоволенні решти вимог слід відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (ЄДПРОУ 35234236) 5166,97 грн. судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову апеляційного суду складено 13 листопада 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.