Справа № 348/2171/24
Провадження № 22-ц/4808/1502/25
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвокатки Савчин Тетяни Михайлівни на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2025 року під головуванням судді Бабій О.М. в м. Івано-Франківськ,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов обґрунтовано тим, що 20.02.2024 з рахунку позивача ОСОБА_2 на рахунок відповідача ОСОБА_1 помилково було перераховано суму в розмірі 58 058 грн.

Зазначено, що між сторонами жодних усних чи письмових угод (договорів) як станом на 20.02.2024 так і станом на день подання позову не укладалося, жодних послуг, товарів відповідачем не надавалося та не передавалося.

На адресу відповідача 30.07.2024 була направлена вимога про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, які позивачу станом на дату звернення до суду з позовом не повернуто.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані кошти в сумі 58 058 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі. Зупинено провадження у цій цивільній справі до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_2 .

На вказану ухвалу представник ОСОБА_1 адвокатка Савчин Т.М. подала апеляційну скаргу.

Вказала, що судом першої інстанції неправильно вирішено питання щодо можливого правонаступництва у правовідносинах, що склалися, не повно досліджено наявні в матеріалах справи докази і не надано їм належної правової оцінки.

Пояснює свою позицію тим, що правовідносини щодо можливості стягнення коштів на підставі ст.1212 ЦК України не передбачають правонаступництва, вони не входять до складу спадщини, тому що нерозривно пов`язані з особою позивача.

Зазначила, що оскільки позовні вимоги ґрунтуються на нормі матеріального права, яка не допускає процесуального правонаступництва, зобов`язання припинилися у зв`язку з смертю позивача, а тому є підстави для закриття провадження у цій справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і закрити провадження у цій справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився і з урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представникаОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, ураховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 58 058 грн (а.с.1-4).

В заяві про зупинення провадження у справі від 12.08.2025 представником позивача зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач по справі ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.07.2025 (а.с.120-122).

В заяві від 05.09.2025 представник ОСОБА_1 просила суд закрити провадження у справі, оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва (а.с.124-127).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Таким чином, зобов`язання з безпідставного збагачення (ст. 1212 ЦК України) мають майновий характер, не є особистими, вони не припиняються зі смертю кредитора, а переходять до спадкоємців, які набувають права вимагати повернення безпідставно набутого майна, але в межах успадкованого майна.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірні правовідносини, які склались між сторонами у цій справі допускають правонаступництво, а тому немає підстав для закриття провадження у справі. Із застосуванням п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд першої інстанції правомірно зупинив провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника померлого ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримував та не зберігав кошти не приймаються колегією суддів, оскільки такі доводи стосуються суті позовних вимог, а не підстав зупинення провадження у справі.

Пояснення апелянта щодо особистого характеру правовідносин зі стягнення коштів за ст.1212 ЦК України відхиляються колегією суддів, оскільки враховуючи предмет спору та зміст ст.1212 ЦК України такі правовідносини є майновими і допускають правонаступництво.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до обставин, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують її законності і обґрунтованості. Підстав для її скасування з наведених у скарзі мотивів не встановлено.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокатки Савчин Тетяни Михайлівни залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову складено 31 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О.Томин