Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7551/22 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/7551/22 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Янчук Максим Олександрович

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Зосименка О.М.

встановив:

У серпні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (том 2 а.с.163-165), остаточно просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 437 645,45 доларів США за кредитним договором № ZRZ0GK01423495 від 17 листопада 2006 року та судовий збір.

На обґрунтування позову зазначав, що 17 листопада 2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №ZRZ0GK01423495, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 16 листопада 2026 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед АТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором становила 437 645,45 доларів США, яка складається із: 92 483,82 доларів США - заборгованість за кредитом; 95 100,00 доларів США - заборгованість за відсотками; 18 600,00 доларів США - заборгованість з комісії; 231 461,63 доларів США - заборгованість з пені.

Спадкоємцями померлого, які звернулись із заявами про прийняття спадщини, є ОСОБА_1 (яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

02 жовтня 2021 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій з боку відповідачів не було виконано.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 10 жовтня 2023 року вимоги до ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 25 березня 2024 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 437 645,45 доларів США, що за курсом 27,29 складає 11 943 344,30 грн за кредитним договором ZRZ0GK01423495 від 17.11.2006. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката Трофімова Андрія Вячеславовича було задоволено частково, рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 березня 2024 року у частині стягнення судового збору скасовано і ухвалено нове рішення. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ КБ «ПриватБанк» по 44 787,54 грн. судового збору з кожного. У решті рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Янчук М.О., подала до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та безпідставність, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 .

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що апелянт не є належним відповідачем у справі, оскільки відмовилася від прийняття спадщини у встановленому законом порядку та у встановлені законом строки. Крім того, до розгляду справи не залучено орган опіки та піклування для представлення інтересів малолітньої особи, кредитором не дотримано строку та порядку заявлення вимоги до боржників/спадкоємців, борг стягнуто солідарно, а не частково/пропорційно їх частці у спадщині, не визначено вартість спірного майна, а відповідно неможливо встановити об`єм відповідальності спадкоємців за борговими зобов`язаннями спадкодавця. Прийняти або не прийняти спадщину - це право, а не обов`язок спадкоємця. Отже, апелянт не є належним відповідачем в даній справі.

Вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими та не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, оскільки позивач, пред`являючи позов про стягнення боргу з апелянта як спадкоємця позичальника за кредитним договором, не надав суду жодних доказів щодо прийняття спадщини, складу спадкового майна та його вартості.

На думку скаржника, АТ КБ «ПриватБанк», встановивши, що на обґрунтування заявлених позовних вимог не надало доказів на підтвердження того, що апелянт є спадкоємцем померлого позичальника (за законом чи за заповітом), прийняв спадщину після його смерті, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що апелянт є спадкоємцем померлого (за законом чи за заповітом).

Разом з тим зазначає, що оскільки боржник помер, то відповідати перед кредитором на підставі статей 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець, а не особа, яка спадщину не прийняла.

Відтак, позивач зобов`язаний довести, що саме апелянт є спадкоємецею померлого, прийняла після нього спадщину та вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину.

Крім того вважає, що позивачем пропущений шестимісячний строк, передбачений ч.2 ст. 1281 ЦК України для пред`явлення вимоги до спадкоємців, що є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

Положенням статті 1282 ЦК України, якою передбачений обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину у розмірі, який відповідає його частці у спадщині шляхом одноразового платежу, а у разі відмови від такого платежу за позовом кредитора суд звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, підлягають застосуванню у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідно до укладеного договору №ZRZ0GK01423495 від 17.11.2006 ОСОБА_5 (далі - Позичальник) отримав кредит у розмірі 100 000,00 (Долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.11.2026 року. (т.1, а.с.12-13)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.01.2020. (т.1, а.с.20)

23 вересня 2021 року позивачем була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Демецької С.Л. (т.1, а.с.22-23)

Відповідно до спадкової справи № 10/20, спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_1 (яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т.1, а.с.104, 110, 131).

08 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецької А. В. із заявою про відкликання заяви про прийняття спадщини (т.1 а.с.45).

02 жовтня 2021 року на адресу спадкоємців ОСОБА_5 - ОСОБА_1 (яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позивачем було направлено лист-претензію із пред`явленням відповідних вимог (т.1, а.с.44-49).

20 листопада 2020 року банком на адресу Житомирської державної нотаріальної контори направлено вимогу про сплату заборгованості для повідомлення спадкоємців і включення боргових зобов`язань до спадкової маси та таку вимогу перенаправлено за належністю до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецькій С.Л., за місцем заведення спадкової справи після смерті боржника. Вимогу отримано 30 листопада 2020 року (том 1 а.с.151-153).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, долученого до уточненої позовної заяви, станом на 10 квітня 2023 року заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № ZRZ0GK01423495 від 17 листопада 2006 року становить - 437 645,45 доларів США, яка складається із: 92 483,82 доларів США - заборгованість за кредитом; 95 100,00 доларів США - заборгованість за відсотками; 18 600,00 доларів США - заборгованість з комісії; 231 461,63 доларів США - заборгованість з пені (том 2 а.с.166-169).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спадкодавець свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, отримані в кредит грошові кошти банку у визначений договором термін не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тому із відповідачів як спадкоємців на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню зазначена заборгованість.

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання.

Частиною першою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (стаття 608 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу

Суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статі 1219, стаття 1282 ЦК України).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року в справі № 6-18цс13, від 8 квітня 2015 року в справі N 6-33цс15.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно із ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Частиною другою статті 1282 ЦК України встановлено, що вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Проте станом на теперішній час заборгованість за договором не погашена.

Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Факт прийняття спадщини даними спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 підтверджується копією спадкової справи № 10/2020 (том 1 а.с.101-179).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора, оскільки його відповідальність за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на дату смерті позичальника його заборгованість перед банком за кредитним договором №ZRZ0GK01423495 від 17.11.2006 року становить 437 645,45 доларів США, яка складається з: 92 483,82 доларів США - заборгованість за кредитом; 95 100,00 доларів США - заборгованість за відсотками; 18 600,00 доларів США - заборгованість з комісії; 231 461,63 доларів США - заборгованість з пені. (т.2, а.с.166-169).

У постанові Верховного Суду у складі колегії судців Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (провадження № 61-25487св18) вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача. Оскільки спадкодавець свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, отримані в кредит грошові кошти банку у визначений договором термін не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тому із відповідачів як спадкоємців на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню зазначена заборгованість».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

За таких обставин, оскільки спадкоємці прийняли спадщину з вимогами банку, які долучені до матеріалів спадкової справи у строк, передбачений ст. 1218 ЦК України, для повідомлення спадкоємців, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно пропуску Банком строків, передбачених ст. 1281 ЦК України виходячи з наступного.

За змістом ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач на обґрунтування заявлених вимог надав до суду доказ у вигляді витягу із Банківського комплексу «Єдина клієнтська База», з якого вбачається, що 22.06.2020 року у Банку був доданий документ стосовно смерті позичальника ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Тобто, саме 22.06.2020 Банк було повідомлено про смерть позичальника.

20 листопада 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив претензійну вимогу до спадкоємців боржника шляхом направлення на адресу Житомирської державної нотаріальної контори претензію кредитора, яка була перенаправлена за належністю до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецькій С.Л., за місцем заведення спадкової справи після смерті боржника. Таким чином, посилання представника апелянта на пропуск Банком для звернення кредитора до спадкоємців є безпідставним, оскільки позивачем дотримано строки, передбачені ст. 1281 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що апелянт не є належним відповідачем у справі, оскільки відмовився від прийняття спадщини у встановленому законом порядку та у встановлені законом строки, колегія суду вважає безпідставними та відхиляє, оскільки в матеріалах спадкової справи № 10/2020, яка відкрита після смерті ОСОБА_5 , наявна нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 , яка відмовляється від своєї частки спадщини на користь доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 3 а.с.146). Відповідно до уточненої позовної заяви від 24.03.2023 (том 2 а.с.163) Банком апелянт визначена як відповідач, оскільки як мати є законним представником неповнолітньої ОСОБА_2 та діє в її інтересах.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права у зв`язку з незалученням органу опіки та піклування також не приймаються до уваги, оскільки відповідно до положень ст. 59 ЦПК України під час розгляду даної справи інтереси неповнолітньої доньки представляє її мати, апелянт у справі ОСОБА_1 .

Щодо тверджень апелянта на відсутність визначення вартості спірного майна, що унеможливлює встановити об`єм відповідальності спадкоємців за борговими зобов`язаннями спадкодавця, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так під час розгляду справи представником Банку подано до суду першої інстанції довідки про оціночну вартість спадкового майна, що дозволяє встановити вартість майна, яка входить до спадкової маси. Разом з тим, з урахуванням предмету спору у зазначеній справі, до обов`язку Банку як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, і звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, у даному випадку апелянт, який заперечує вимоги кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення норм матеріального та процесуального права, однак вони спростовуються матеріалами справи та наведеними нормами права, а тому відхиляються судом.

За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Янчук Максим Олександрович, залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 березня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2025 року.

Головуючий Судді