ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/9314/24

провадження № 22-ц/4809/1251/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_6 , Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 26 травня 2025 року у складі головуючого судді Іванової Н. Ю.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви, заперечень та рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_6 , Міністерство оборони України, в якій просила встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з лютого 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 та встановити факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_7 , який загинув під час бойових дій в районі с. Костянтинівка Покровського району Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви зазначила, що між нею та ОСОБА_7 тривали спільні взаємні стосунки, які ґрунтувалися на засадах почуттів та шлюбних відносин. Вони разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 , де обоє були зареєстровані, піклувалися про стан здоров`я одне одного, разом вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, вона перебувала на його утриманні, але шлюб між ними зареєстровано не було. Заявниця постійно їздила до чоловіка на фронт, востаннє вона була у нього 25-27 вересня 2024 року, а ІНФОРМАЦІЯ_3 він загинув.

Вказала, що факт спільного проживання підтверджується роздруківками переписки із ОСОБА_8 з командиром та побратимами загиблого, спільними фото та показами свідків.

Крім того, у неї залишилися його документи: свідоцтво про смерть, копії паспорту, оригінал ідентифікаційного коду, військового квитка, банківських карток з пін-кодами, додатково свідчать, що за місцем їхнього спільного проживання ОСОБА_7 зберігав свої особисті речі та документи та надавав їй доступ до своїх особистих речей та документів, оскільки вони були однією сім`єю.

Згідно сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) № 512 від 03 жовтня 2024 року надісланого т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_9 , снайпер (2 категорії) 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_7 , мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі с. Костянтинівка Покровського району Донецької області.

У сповіщенні вказано, що останнє є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг у встановленому законодавством порядку.

Факт смерті ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 437 від 07 жовтня 2024 року.

Для можливого отримання грошового забезпечення загиблого військовослужбовця ОСОБА_7 та в подальшому одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих військовослужбовця, заявниці необхідно встановити факт, що має для неї юридичне значення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 листопада 2024 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Міністерство оборони України (а.с.38-39).

Представник Міністерства оборони України Матвєєнко Г. М. подала пояснення на заяву, в яких просила залишити заяву без розгляду. Зазначила, що надані заявницею докази в їх сукупності не дають підстав для висновку про те, що заявниця перебувала на утриманні загиблого ОСОБА_7 . Натомість заявниця є повнолітньою, працездатною особою. Доказів про відсутність у неї заробітку (доходу) остання не надала, як і не надала доказів про сукупний дохід загиблого (а.с.48-50).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 травня 2025 року залучено по справі в якості заінтересованих осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_6 (а.с.41).

Рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 26 травня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_6 , Міністерство оборони України, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, перебування на утриманні загиблого військовослужбовця.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що матеріали справи не містять достатніх підтверджень, які б доводили факт перебування заявниці на утриманні ОСОБА_7 , а також того, що допомога з боку останнього була основним і постійним джерелом засобів до існування. Жодних інших доказів, які б підтверджували той факт, що заявниця систематично отримувала допомогу від ОСОБА_7 суду не надано. Звернення заінтересованих осіб до суду з заявами про відсутність заперечень з приводу заявлених вимог не звільняють ОСОБА_10 - ОСОБА_11 від обов`язку доказування у справі. Крім того, суд встановив, що 18 грудня 2013 року заявницею був укладений шлюб із ОСОБА_12 . Відомостей, які б вказували на те, що заявниця розірвала шлюб суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Інал- ОСОБА_11 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Зоя Сергіївна, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 26 травня 2025 року та ухвалення нового про задоволення вимог заяви.

Вказала, що суд дійшов безпідставного висновку про відсутність доказів спільного проживання, не зважаючи на наявність таких у матеріалах справи. Такими доказами є: докази реєстрації сторін за однією адресою, фотографії заявниці з ОСОБА_7 під час відвідин на війні у м. Курахове, що свідчить про міцний побутовий зв`язок та особисту прихильність, переписка у Viber, виписка з банківської картки.

Звернула увагу, що суд не взяв до уваги заяви заінтересованих осіб батька та матері загиблого, які прямо підтвердили факт спільного проживання як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявниці з їхнім сином , а також факт її перебування на його утриманні.

Окремо зазначила, що шлюб заявниці із ОСОБА_1 розірвано рішенням Кіровського районного суду від 07 грудня 2016 року. Зазначений факт не заперечувався жодною стороною під час розгляду справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо участі учасників справи в суді апеляційної скарги.

Заінтересовані особи у справі Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , заінтересованої особи у справі ОСОБА_3 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу скасуванню, із ухваленням нового про задоволенням заяви ОСОБА_1 в цій частині. В іншій частині рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 26 травня 2025 року слід залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

03 жовтня 2024 року від т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшло сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) №512, відповідно якого сповіщено ОСОБА_3 про те, що її син снайпер (2 категорії), 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконувавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в районі с. Костянтинівка Покровського району Донецької області.

Відповідно до довідки про причину смерті (до форми №106/о №1710к/2689дон), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Причина смерті: ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 38 років, місце смерті Донецька область Покровський район село Костянтинівка.

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 зареєстрований з 17 липня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначала заявниця вона проживала разом з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як дружина та чоловік з лютого 2023 року по 02 жовтня 2024 року, шлюб між ними не був зареєстрований.

На підтвердження проживання однією сім`єю ОСОБА_10 - ОСОБА_11 з ОСОБА_7 надала фотокартки.

При підготовці справи до апеляційного розгляд судом з`ясовано, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 березня 2025 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126151694) встановлено факт, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Внесено зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , складеного 15 травня 2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції за №86, вказавши батьком дитини ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.186-187).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 статті).

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Щодо вимог заявниці про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім' єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В свою чергу, за положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які підтверджують наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, заяви, анкети, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема, щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи /служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання. Спільний побут передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо.

Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа №524/10054/16), від 30 листопада 2022 року (справа №757/23617/15-ц), 7 червня 2023 року (справа№509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа №348/1829/16), 4 грудня 2023 року (справа №543/563/22 та інших.

Відмовляючи у задоволенні вимог заяви в частині встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала належних доказів, які б підтверджували б даний факт, а також вказав про те, що згідно копії паспорта заявниці вбачається, що нею був укладений шлюб із ОСОБА_12 . Відомостей, які б вказували на те, що заявниця розірвала шлюб суду не надано.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду з огляду на таке.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Заявниця зазначала про те, що між нею та ОСОБА_7 тривали спільні взаємні стосунки, які ґрунтувалися на засадах почуттів та шлюбних відносин, вони обоє були зареєстровані по АДРЕСА_1 , мали спільний бюджет, спільний побут, проводили спільні витрати, однак шлюб між ними зареєстровано не було.

Так, згідно витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 зареєстрований з 17 липня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно довідки №021492/1 відділу реєстрації місця проживання особи управління у сфері державної реєстрації департаменту надання адміністративних послуг Кропивницької міської ради, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.33 зворот).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 38 років, місце смерті Донецька область Покровський район село Костянтинівка.

Заявниця долучила до матеріалів заяви спільні фото із ОСОБА_7 , а також переписки у Viber (а.с.10-15). Крім того, згідно виписки по рахунку ОСОБА_10 - ОСОБА_11 установлено, що ОСОБА_7 здійснював на її картку перерахування коштів (а.с.16-28).

До апеляційної скарги долучено копію рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2016 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 , зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №959, від 18 грудня 2013 року (а.с.150).

Колегія суддів приймає до уваги вказаний доказ, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи питання щодо перебування заявниці у зареєстрованому шлюбі не з`ясовувалось, а відтак остання не надавала таких доказів.

Крім того, колегія суддів враховує, що заінтересована особа у справі ОСОБА_3 (мати померлого ОСОБА_7 ) в судовому засіданні підтвердила, що її син та заявниця проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Також суд враховує заяву батька померлого, подану ним до суду першої інстанції, в якій останній підтвердив, що заявниця та його син проживали однією сім`єю (а.с.79).

Колегія суддів вважає, що заявницею належними і допустимими доказами доведено обставини, які підтверджують факт її проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 з лютого 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зокрема, загиблий ОСОБА_7 був зареєстрований із заявницею за однією адресою, заявниця періодично їздила до нього у військову частину, де він проходив службу по захисту України від збройної агресії РФ, що підтверджується доказами, наданими заявницею, а також поясненнями заінтересованих осіб у справі - матері та батька загиблого ОСОБА_7 .

Також апеляційним судом було встановлено, що заявниця у вказаний в заяві період не перебувала у іншому шлюбі.

Питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 26 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 у вказаній частині.

Разом з тим, щодо вимог заяви про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_13 , колегія суддів не встановила підстав для задоволення вимог заяви в цій частині, з огляду на таке.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - одноразова грошова допомога виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Частиною 1 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Пунктом 4 зазначеної статті визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець);батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», одноразова грошова допомога виплачується сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: батькам, одному із подружжя, який не одружився вдруге, дітям, які не досягли повноліття, утриманцям загиблого (померлого).

Згідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 також наголосив, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановлені факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Також Верховний Суд зазначив, що постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Згідно із статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша - третя статті 89 ЦПК України).

Однак заявницею не надано суду доказів, про відсутність у неї інших джерел доходів, та що ОСОБА_7 виконував обов`язок щодо її утримання.

Інал- ОСОБА_11 на підтвердження отримання нею допомоги від ОСОБА_7 посилалась на виписку з АТ КБ «Приватбанк», згідно якої заявниця в період з 02 січня 2024 року по 18 серпня 2024 року отримувала від ОСОБА_7 суми коштів.

Колегія суддів, оцінюючи наданий документ, не вважає його достатнім та належним доказом на підтвердження факту утримання позивачки ОСОБА_7 , оскільки даний доказ не містить інформації щодо предмету доказування та не доводить, що та незначна частина коштів, які ОСОБА_7 перераховував на банківську картку заявниці, була єдиним її джерелом засобів для існування. Дана виписка також містить інформацію про зарахування переказів на банківську картку заявниці від інших осіб.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що вимога про встановлення факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_7 є недоведеною, а тому задоволенню не підлягає.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі п. 2-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 у вказаній частині. В іншій частині рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 26 травня 2025 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Васильченко Зоя Сергіївна, задовольнити частково.

Рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 26 травня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Задовольнити заяву ОСОБА_1 у вказаній частині.

Встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з лютого 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 28.10.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник