Провадження № 22-ц/812/1339/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

03 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 483/127/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Повертайленко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд»

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 06 травня 2025 року суддею Рак Л.М., в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено 16 травня 2025 року), у цивільній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» до

ОСОБА_1 ,

третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Голдленд-2018», про витребування автомобіля з чужого незаконного володіння,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У січні 2022 року ТОВ «Аграрленд» звернулося до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «Голдленд-2018», з позовом про витребування автомобіля «Volkswagen Jetta», 2016 року випуску, vin-номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598 см.кубічних, та про визнання за ТОВ «Аграрленд» права власності на вказаний автомобіль.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі договору купівлі продажу № 2258 від 23 червня 2016 року ТОВ «Аграрленд» купило у ТОВ «Юг-авто» зазначений вище автомобіль, який 29 липня 2016 року був переданий покупцеві відповідно до акту приймання-передачі та видаткової накладної № 1491. У подальшому ТОВ «Аграрленд» зареєструвало транспортний засіб та отримало свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

У листопаді 2021 року ТОВ «Аграрленд» дізналося про нібито укладення ним 15 лютого 2020 року договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4841/2020/1938878, за яким ТОВ «Аграрленд» продало ТОВ «Голдленд-2018» автомобіль «Volkswagen Jetta», 2016 року випуску, vin-номер НОМЕР_1 за 161 528, 36 грн.

На підставі цього договору ТОВ «Голдленд-2018» зареєструвало за собою вказаний автомобіль і в подальшому, 10 березня 2021 року продало його ОСОБА_1 , який зареєстрував за собою право власності на спірний автомобіль та отримав номерний знак НОМЕР_3 .

Посилаючись на те, що ТОВ «Аграрленд» ніколи не укладало з ТОВ «Голдленд-2018» договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4841/2020/1938878 від 15 лютого 2020 року та не передавало за цим договором автомобіль та не отримувало коштів, позивач просив про задоволення позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Скалова С.Ю., подав відзив на позовну заяву, у якому зазначав, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи майна. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. За таких обставин, вимога позивача в частині визнання права власності на спірний автомобіль задоволенню не підлягає. Щодо вимоги про витребування спірного автомобілю, то відповідач придбав його у ТОВ «Голдленд-2018» за договором від 10 березня 2021року № 4841/2021/2469092, сплативши за нього 160 000 грн, що підтверджується банківськими квитанціями та відповідним посиланням у акті приймання-передачі ТЗ №1 від 10 березня 2021року.

Крім того, позивач також приховує від суду що між ТОВ «Аграрленд» та ТОВ «Голдленд-2018» існує договір купівлі-продажу № 1302-01-ТЗ від 13 лютого 2020 року, укладений на аналогічних умовах. При цьому передача спірного автомобілю відбулась саме за договором №1302-01-ТЗ від 13 лютого 2020 року. Договір підписаний директором ТОВ «Аграрленд» та його уповноваженою особою, що само по собі спростовує висловлене позивачем фактично припущення про нібито відсутність волі позивача спрямованої на продаж автомобілю ТОВ «Голдленд-2018».

На розгляді господарського суду Миколаївської області перебуває справа № 915/1032/21 за позовом ТОВ «Аграрленд» до ТОВ «Голдленд-2018» про стягнення заборгованості за проданий автомобіль. При цьому, сам позивач (ТОВ «Аграрленд»), вимагаючи стягнення грошей, зазначає в підставах позову саме: договір купівлі-продажу № 1302-01-ТЗ від 13 лютого 2020 року, акт приймання-передачі від 13 лютого 2020 року, оформлені рахунки та видаткові накладні, претензію № 1 від 29 березня 2021 року, тощо. Таким чином, позивач фактично недобросовісно використовуючи свої процесуальні права, вводячи суд в оману, намагається одночасно як стягнути гроші за продаж автомобілю так і повернути його у свою власність що є неприпустимим.

10 липня 2024 року у підготовчому судовому засіданні представник позивач уточнив позовні вимоги та просив тільки витребувати автомобіль з чужого незаконного володіння, передавши його ТОВ «Аграрленд» як належному власнику.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Очаківського районного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у судовому засіданні встановлено, що дії ТОВ «Аграрленд» свідчать про його наміри реалізувати належний товариству автомобіль, самим директором ТОВ «Аграрленд» було укладено з ТОВ «Голдленд-2018» договір купівлі-продажу автомобіля від 13 лютого 2020 року, на підставі якого останньому було передано автомобіль, технічні документи та ключі, і цей договір на теперішній час недійсним не визнавався. Отже автомобіль вибув з володіння власника з його волі та внаслідок його спрямованих на це дій.

Також про це свідчить звернення позивача до Господарського суду Миколаївської області з позовом про стягнення з ТОВ «Голдленд-2018» за проданий автомобіль. При цьому сам позивач ТОВ «Аграрленд» як на підставу позову посилається на договір купівлі-продажу № 1302-01-ТЗ від 13 лютого 2020 року, акт приймання-передачі від 13 лютого 2020 року, оформлені рахунки та видаткові накладні, претензію щодо сплати заборгованості № 1 від 29 березня 2021 року направлену ТОВ «Голдленд-2018».

Посилання позивача на те, що підпис від імені продавця ТОВ «Аграрленд» у договорі купівлі-продажу від 15 лютого 2020 року не належить директору ТОВ «Аграрленд» ОСОБА_2 , що підтверджується експертним висновком, саме по собі не може бути достатнім доказом вибуття автомобіля з володіння ТОВ «Аграрленд» поза його волею, оскільки спірний автомобіль вийшов з володіння власника з його волі за попередньо укладеним договором від 13 лютого 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Бондаренко І.О., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів спочатку ТОВ Голдленд-2018, а потім ОСОБА_1 є саме укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Відповідно документом, який мав би підтверджувати правомірність придбання спірного транспортного засобу ТОВ Голдленд-2018 у ТОВ Аграрленд для можливості його державної реєстрації мав би бути саме Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 4841/2020/1938878 від 15.02.2020 року. Тобто, визначення обставин наявності волі відчужувача транспортного засобу щодо передачі у володіння покупцеві спірного автомобіля має визначатись саме в розрізі Договору № 4841/2020/1938878 від 15.02.2020 року.

Однак ТОВ Аграрленд ніколи не укладало з ТОВ Голдленд-2018 договору № 4841/2020/1938878 від 15.02.2020 року, не передавало за цим договором автомобіль та не отримувало коштів. Отже вказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу є неукладеним, оскільки була відсутня воля ТОВ «Аграрленд» на його укладання.

У пункті 3.5. Договору право власності на автомобіль переходить від Продавця до Покупця (за умови одночасного виконання) після підписання акту приймання-передачі і перереєстрації в органах державної автоінспекції. Тобто, перереєстрація транспортного засобу, за яким було передано автомобіль, на законних договірних підставах за наявності волі та волевиявлення Продавця, від ТОВ Аграрленд до ТОВ Голдленд-2018 (Договір купівлі-продажу № 1302-01-ТЗ від 13.02.2020), ні продавцем, ні покупцем не проводилася, а відповідно право власності до ТОВ Голдленд-2018 не перейшло та законним власником спірного автомобіля є ТОВ Аграрленд.

Крім того, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. А договір купівлі-продажу автомобіля від 15 лютого 2020 року підпису голови ТОВ «Аграрленд» не містить.

Узагальнені доводи інших учасників

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Скалов С.Ю. у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив у її задоволенні відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечував проти задоволення позовних вимог.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Ткаченка Д.О. та представника відповідача Скалова С.Ю., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 23 червня 2016 року ТОВ «Аграрленд» за договором купівлі продажу № 2258 придбало у ТОВ «Юг-авто» автомобіль «Volkswagen Jetta», 2016 року випуску, vin-номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_4 , який 29 липня 2016 року був переданий покупцеві ТОВ «Аграрленд» відповідно до акту приймання-передачі та видаткової накладної № 1491. В подальшому, ТОВ «Аграрленд» зареєструвало транспортний засіб та отримало свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

13 лютого 2020 року між ТОВ «Аграрленд», в особі директора, та ТОВ «Голдленд-2018» було укладено договір купівлі-продажу № 1302-01-ТЗ автомобілю «Volkswagen Jetta», 2016 року випуску, vin-номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_5 (на час укладення договору), вартістю 161528 грн. 36 коп., яку провести до 01 серпня 2020 року (том 1 а.с. 224-225).

Актом приймання-передачі транспортного засобу від 13 лютого 2020 року підтверджується передача спірного автомобілю від продавця ТОВ «Аграрленд» покупцю «Голдленд-2018», а також передача останньому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, технічної документації на нього та державних реєстраційних номерних знаків, що також не заперечувалось позивачем. При цьому була складена видаткова накладна № 2 від 13 лютого 2020 року, яка підписана постачальником ТОВ «Аграрленд» та покупцем ТОВ «Голдленд-2018», був оформлений ТОВ «Аграрленд» рахунок на оплату № 34 від 13 лютого 2020 року вартості спірного автомобіля в розмірі 16 1528, 36 грн та була внесена і зареєстрована в реєстрі податкових накладних ДФС України податкова накладна № 13 від 13 лютого 2020 року, оформлена уповноваженою особою ТОВ «Аграрленд» із використанням ЕЦП, щодо продажу автомобілю «Volkswagen Jetta», 2016 року випуску, vin-номер НОМЕР_1 .

ТОВ «Голдленд-2018» отримало свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 .

10 березня 2021 року ТОВ «Голдленд-2018», на підставі договору купівлі-продажу № 4841/2021/2469092, продало ОСОБА_1 зазначений автомобіль за 163 000 грн. Того ж дня авто було передано покупцю відповідно до акту приймання-передачі № 1.

Обставини придбання ТОВ «Голдленд-2018» у ТОВ «Аграрленд» спірного автомобіля, та подальший його продаж ОСОБА_1 підтвердив у судовому засіданні директор ТОВ «Голдленд-2018», яке є третьою особою у справі.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Аграрленд» мало наміри реалізувати належний товариству автомобіль, самим директором ТОВ «Аграрленд» 13 лютого 2020 року було укладено з ТОВ «Голдленд-2018» договір купівлі-продажу автомобіля, покупцю було передано автомобіль, технічні документи та ключі. Цей договір передував укладеному в регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в Миколаївській області договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4841/2020/1938878 від 15 лютого 2020 року автомобіля «Volkswagen Jetta», 2016 року випуску, vin-номер НОМЕР_1 та недійсним не визнавався.

Таким чином, з урахуванням характеру дій ТОВ «Аграрленд», суд дійшов висновку, що автомобіль марки «Volkswagen Jetta», 2016 року випуску, vin-номер НОМЕР_1 вийшов з володіння власника з його волі та внаслідок його спрямованих на це дій.

Також судом враховано звернення ТОВ «Аграрленд» до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Голдленд-2018» про стягнення заборгованості за проданий автомобіль. При цьому, сам позивач як на підставу позову посилається на договір купівлі-продажу № 1302-01-ТЗ від 13 лютого 2020 року, акт приймання-передачі від 13 лютого 2020 року, рахунки та видаткові накладні, претензію щодо сплати заборгованості, що була направлена ТОВ «Голдленд-2018».

Крім того суд дійшов висновку, що посилання позивача на те, що підпис продавця ТОВ «Аграрленд» в договорі купівлі-продажу від 15 лютого 2020 року не належить директору ТОВ «Аграрленд» ОСОБА_2 , саме по собі не може бути достатнім доказом вибуття автомобіля з володіння ТОВ «Аграрленд» поза його волею, оскільки спірний автомобіль вийшов з володіння власника з його волі за попередньо укладеним договором від 13 лютого 2020 року.

Позиція апеляційного суду

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Частиною першої статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Згідно з частиною першою статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України майно, відчужене особою, яка не мала на це права, не може бути витребуване у добросовісного набувача (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18)).

Частина перша статті 388 ЦК України стосується випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач).

У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною третьою цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18)).

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження

№ 12-35гс21)).

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України, з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок № 1388), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Пунктом 1 Порядку № 1200 визначено, що цей Порядок визначає механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1200 дія цього Порядку поширюється на всіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які здійснюють передачу для реалізації транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, оптову та роздрібну торгівлю ними і оформлення необхідних документів (далі - суб`єкти господарювання).

Пунктами 1-2 Порядку № 1388 встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Відповідно до пункту 8 наведеного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 вересня 2025 року у справі № 401/1970/22 (провадження № 61-8895св24)

У справі, що переглядається, встановлено, що 13 лютого 2020 року директором ТОВ «Аграрленд» було укладено з ТОВ «Голдленд-2018» договір купівлі-продажу автомобіля «Volkswagen Jetta», 2016 року випуску, vin-номер НОМЕР_1 . Автомобіль, технічні документи та ключі було передано покупцю. Цей договір недійсним не визнавався.

Отже, спірний автомобіль вибув з власності ТОВ «Аграрленд» з волі його власника. Вибуття автомобіля з його власності поза його волею позивач не довів.

Звернення позивача до Господарського суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Голдленд-2018» про стягнення коштів за договором купівлі-продажу від 13 лютого 2020 року також свідчить про його наміри відчужити спірне майно.

Крім цього, суд враховує, що договір купівлі-продажу № 4841/2020/1938878 від 15 лютого 2020 року посвідчений територіальним сервісним центром у Миколаївській області з додержанням процедури державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу, що не могло відбутися без подання його власником відповідної заяви.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для витребування спірного транспортного засобу у ОСОБА_1 , який є добросовісним набувачем.

Втручання у право мирного володіння ОСОБА_1 спірним автомобілем, призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки за обставинами цієї справи не вбачається, та позивач не довів, недобросовісності набуття ОСОБА_1 спірного майна.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 травня 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, витрати апелянта ТОВ «Аграрленд», понесені ним при поданні апеляційної скарги, залишаються за його рахунок.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Скалова С.Ю. зазначав, що у зв`язку з розглядом поданої позивачем апеляційної скарги планує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

01 серпня 2025 року адвокатом Скаловим С.Ю. подано заяву про стягнення з ТОВ «Аграрленд» 10 00 грн витрат на правничу допомогу.

До заяви додано акт приймання-передачі наданих послуг від 01 серпня 2025 року, відповідно до якого адвокатом надано послуги з правової допомоги в апеляційному суді в обсязі: ознайомлення з апеляційною скаргою та доданими до неї документами, первинна консультація клієнта, ознайомлення з заявами/клопотаннями апелянта та інших учасників справи, опрацювання нормативної бази, актуальної судової практики, підготовка, складання та подання необхідних процесуальних документів (відзив, заперечення, пояснення, клопотання, тощо, участь у судових засіданнях, вчинення інших процесуальних дій.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

18. Водночас за змістом частини 4 статті 137 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають "гонорар успіху", ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі "Пакдемірлі проти Туреччини" (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала "гонорар успіху" у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

У пунктах 179, 180 постанови від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (схожі положення містяться у статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням суду, який розглядає справу. Саме він суд визначати суму відшкодування, з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що відшкодуванню ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, понесених при розгляді апеляційної скарги, підлягають витрати у розмірі 2 000 грн. Саме така сума на думку суду відповідає принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства, особливості предмета спору, ціну позову, складність справи, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 06 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрленд» на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) грн витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2025 року