РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 567/467/25

Провадження № 22-ц/4815/1043/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг»,

яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю

«Фінансова компанія «Солвентіс»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на заочне рішення Острозького районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року у складі судді Василевича О.В., постановлене в м. Острог Рівненської області, повний текст рішення складено 15 травня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до кредитного договору № 103419543 від 02.03.2021 року, укладеного в електронній формі з ТОВ «Мілоан», відповідачка отримала кредит на умовах строковості, зворотності та платності. В подальшому 23.06.2021 року між ТОВ ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги № 03Т від 23.06.2021 року, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 в розмірі 21 500 грн., з яких: 5 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 500 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. Зазначало, що 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 в розмірі 21500 грн., з яких: 5 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 500 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами. На виконання вищевказаного договору факторингу первісний кредитор ТОВ «Мілоан» зобов`язувалось повідомити відповідачку про відступлення на користь ТОВ «Діджи Фінанс» права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором, однак, незважаючи на це, відповідачка не виконала зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за його користування ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора ТОВ «Мілоан». Первісний кредитор зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі та надав відповідачці кредитні кошти у розмірі, передбаченому умовами договору. В порушення умов укладеного кредитного договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала та допустила виникнення заборгованості, загальний розмір якої станом на час звернення до суду становить 21 500 грн.. Просило суд стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 103419543 від 02.03.2021 року в розмірі 21 500 грн..

Заочним рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» заборгованість за кредитним договором № 103419543 від 02.03.2021 року у розмірі 6 500 грн., а також судовий збір у розмірі 732 грн. 35 коп. та витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1 813 грн. 95 коп.. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. Часткове задоволення позову обумовлено тим, що нарахування відсотків поза межами строку кредитування є неправомірним і до стягнення підлягає сума заборгованості за відсотками, нарахованими за період строку кредитування з 02.03.2021 року по 01.04.2021 року. Судом також враховано, що право вимоги від первісного кредитора відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» за договорами факторингу.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке під час розгляду справи в апеляційному суді змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення складової заборгованості за договором про споживчий кредит № 103419543 від 02.03.2021, а саме нарахованих відсотків за період з 02.04.2021 по 31.05.2021 у сумі 15 000,00 грн.. Покликається на п. 2.3.1.2. Договору про споживчий кредит № 103419543 від 02.03.2021, згідно якого позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій); таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Додає, що кредит відповідачу надавався строком на 30 днів з 02.03.2021 (строк кредитування) (пункт 1.3. Договору), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 01.04.2021 (пункт 1.4. Договору) і за цей період проценти за користування кредитом становили 1.25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (50.00 грн на день). Наголошує, що зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом, а тому відсотки підлягають стягненню повністю у заявленому розмірі. Роз`яснює, що в даному випадку кожен день пролонгації є новою датою повернення кредиту. Вважає, що у спірному випадку строк кредитування пролонговувався та максимально міг бути продовженим на 60 днів (до 31.05.2021), а тому проценти за користування кредитом слід нараховувати на 90 днів, що включає в себе 30 днів строку початкового кредитування на пільгових умовах + 60 днів продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах), а тому наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, що, в свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для задоволення вимог про стягнення процентів у повному обсязі. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 103419543 від 02.03.2021 нарахованих відсотків за період з 02.04.2021 по 31.05.2021 у сумі 15 000,00 грн., та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ФК «Пінг-Понг» (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс») задовольнити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 02.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 103419543 в електронній формі, згідно якого відповідачці в безготівковій формі шляхом перерахування на банківський картковий рахунок надано кредит у розмірі 5 000 грн., строком на 30 календарних днів - з 02.03.2021 року по 01.04.2021 року, та зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі: 1) 1 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується протягом строку кредитування (30 днів, тобто до 01.04.2021); 2) 5 % (стандартна процентна ставка) від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження позичальником строку кредитування (пункти 1.2-1.6, 2.2.1 кредитного договору).

На підтвердження факту укладення кредитного договору між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 надано паспорт споживчого кредиту, умови якого відповідають умовам кредитного договору, графік платежів за договором, анкету-заяву на отримання кредиту

Відповідачкою були підписані: анкета заява на кредит, договір про споживчий кредит, паспорт споживчого кредиту, внаслідок чого останній був ознайомлений з умовами кредитування та процентною ставкою за кредитом.

Відповідачка прийняла умови кредитного договору та підписала зазначений кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором та 02.03.2021 р. отримала кредит в сумі 5 000 грн. на свою платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням №25733214 від 02.03.2021 року. Вказані обставини відповідачкою не спростовані та не заперечуються.

Таким чином, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Натомість, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість.

23.06.2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено договір відступлення прав вимоги №03Т від 23.06.2021 року, згідно якого останнє відступило на користь ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів, згідно реєстру боржників, в тому числі відносно відповідачки ОСОБА_1 в розмірі 21 500 грн., в тому числі: 5 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16500 грн. сума заборгованості за відсотками, що підтверджується договором відступлення правив вимоги №03Т від 23.06.2021 року, актом прийому-передачі реєстру боржників за вищевказаним договором факторингу від 23.06.2021 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 23.06.2021 року.

В подальшому, 24.01.2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та позивачем ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу № 1/15 від 24.01.2022 року, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «Пінг-Понг» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі щодо ОСОБА_1 в розмірі 21 500 грн., з яких: 5 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 500 грн. сума заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, що підтверджується договором факторингу №1/15 від 24.01.2022 року та витягом з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу від 24.01.2022 року.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з цим позовом до суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Частиною 2 ст. 9 вказаного Закону до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснені всі дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливим, а саме: без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між сторонами по справі не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Можливість укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією, яка викладена Верховним Судом у постанові від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, у постанові від 09.09.2020 року у справі №732/670/19 та ін.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Отже, вище встановленими обставинами справи та нормами закону підтверджується факт укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору№ 103419543 від 02.03.2021 року.

Частково задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг»» (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»), суд першої інстанції виходив того, що нарахування відсотків поза межами строку кредитування є неправомірним і до стягнення підлягає (окрім тіла кредиту) лише сума заборгованості за відсотками, нарахованими за період строку кредитування з 02.03.2021 року по 01.04.2021 року, у розмірі 1 500 грн.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду правильним та обґрунтованим, а відповідні доводи апеляційної скарги - такими, що суперечать встановленим обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, кредит відповідачу надавався строком на 30 днів з 02.03.2021 (строк кредитування) (пункт 1.3. Договору), термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу)

01.04.2021 (пункт 1.4. Договору). Умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит,сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 (у даному випадку 01.04.2021), а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3 та 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 Договору (пункт 2.4.2 Договору).

Водночас, пунктом 4.2 розділу 4 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги.

Таким чином, в даному випадку кожен день пролонгації є новою датою повернення кредиту.

Розмір відсотків протягом строку кредитування згідно умов кредитного договору, становить 1 500 грн. (5 000 грн. х 1% х 30 днів = 1 500 грн.). З огляду на це, розмір відсотків, що підлягають до стягнення становить 1 500 грн. (відсотки нараховані в межах строку кредитування з 02.03.2021 року по 01.04.2021 року).

Позивачем ні в суді першої інстанції, ні до апеляційної скарги не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідачки оновлених графіків платежів та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. Так само позивачем не надано доказів ініціювання позичальником продовження строку кредитування відповідно до п.2.3.1 договору.

Встановлені обставини справи свідчать, що кредитором здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 30-денного строку кредитування, передбаченого договором про споживчий кредит №103419543 від 02.03.2021.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023р. у справі № 910/4518/16.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг»» (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс») заборгованості по відсотках, нарахованих поза межами строку кредитування за період з 02.04.2021 по 31.05.2021 у сумі 15 000,00 грн..

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» (нова назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс») залишити без задоволення.

Заочне рішення Острозького районного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.