справа № 756/3641/24 головуючий у суді І інстанції Майбоженко А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Міністерство соціальної політики України про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), третя особа: Міністерство соціальної політики Украйни, про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії та надати в позачерговому порядку житлове приміщення, у якому просив:

підтвердити правомочність вимагати у Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації та Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо поліпшення житлових умов та забезпечення протягом трьох років після зарахування на квартирний облік його родину жилою площею;

визнати незаконною бездіяльність Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації та Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо не поліпшення житлових умов та незабезпечення позивача жилою площею;

зобов`язати Оболонську районну в м. Києві державну адміністрацію перевести з пільгового першочергового списку на отримання житла за категорією «учасники бойових дій, інтернаціоналісти» на «позачергову» категорію й терміново поліпшити житлові умови та забезпечити ОСОБА_1 жилою площею.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 14 листопада 1992 року по 05 травня 2002 року проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. У 1997 році знаходився у складі військової частини, що входила до складу багатонаціональних сил СФОР по підтриманню миру у колишній Югославії, де набув статус учасника бойових дій. З 11 травня 2002 року по 29 грудня 2005 року проходив навчання в очній докторантурі Національної академії оборони України.

Згідно з наказом Міністра оборони України від 26 грудня 2005 року №840 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я з вислугою років: кадрова - 34 роки 01 місяць, пільгова - 35 років 01 місяць. Отримує пенсію за вислугу років від Міністерства оборони України з 31 грудня 2005 року та є ветераном військової служби та має пільги згідно Законом України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист».

З 09 листопада 2006 року позивач з родиною у складі шести осіб (він, дружина, син, сестра дружини, мати дружини, племінник дружини) зареєстровані в приватизованій окремій трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 , яка належить сестрі дружини ОСОБА_2 .

У 2012 році позивач звернувся до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації для постановки його сім`ї на квартирний облік. На підставі поданої заяви від 28 березня 2012 року та наданих документів розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 квітня 2012 року №199 ОСОБА_1 з сім`єю у складі трьох осіб (він, дружина, син) був прийнятий на квартирний облік за місцем проживання з включенням до першочергового списку за категорією «Учасники бойових дій, інтернаціоналісти» та заведено облікову справу №32858.

Зазначає, що згідно положень пункту 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» у редакції, що діяла на час його звільнення, особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих y зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.

До цього часу житлові умови його родини не поліпшено, хоча минуло вже більше трьох років, які передбачено законодавством України, він неодноразово звертався до Голови Київської міської державної адміністрації, Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням вирішення питання щодо поліпшення житлових умов та забезпечення його житлом, однак, у відповідь листом був повідомлений, що він з родиною перебуває на квартирному обліку з 09 квітня 2012 року у першочерговому списку на отримання житла за категорією: «Учасники бойових дій, інтернаціоналісти» та станом на 22 червня 2020 року номер його черги серед першочерговиків району - 1543, а за категорією обліку - змінився за 8 років з 74 на 54 (по місту він - 610).

16 вересня 2020 року він звертався до Центру надання адміністративних послуг Оболонської районної державної адміністрації із заявою про зміну категорії черги з пільгової на позачергову, однак відповідно до витягу з протоколу №9 засідання громадської комісії з житлових питань при Оболонській районній в м. Києві державній адміністрації від 17 вересня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у включенні до позачергового списку на отримання житла.

У відзиві представник виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі обґрунтовуючи наступним. Вказав, що відповідно до витягу із автоматизованого банку даних «Квартоблік» станом на 21 січня 2022 року ОСОБА_1 є 3921 у загальній черзі, 1302 у першочерговому списку та 44 за категорією обліку «УБД, інтернаціоналіст». Проте, позивачем не надано суду доказів про наявність у нього переважного права на отримання житла раніше від осіб, які за часом взяття на облік йому передують, адже відповідно до витягу з АБД «Квартоблік» перед ОСОБА_1 є ще 43 учасники бойових дій, інтернаціоналістів, яких було зараховано на квартоблік раніше. Вважає, що забезпечення позивача жилим приміщенням в обхід тих осіб, що зараховані на квартирну чергу за категорією обліку «УБД, інтернаціоналіст» раніше позивача, призведе до порушення їх прав.

У відзиві представник Оболонської районної державної адміністрації просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що під час проходження військової служби в військовій частині Міністерства оборони України ОСОБА_1 був забезпечений житлом і тому він з родиною не перебував на квартирному обліку в Збройних Силах України. І тільки після погіршення своїх житлових умов, а саме 2012 році позивач звернувся до Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації для постановки його з родиною на квартирний облік. На підставі поданої заяви від 28 березня 2012 року та наданих документів розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 квітня 2012 року №199 ОСОБА_1 з сім`єю у складі трьох осіб (він, дружина, син) був прийнятий на квартирний облік за місцем проживання з включенням до першочергового списку за категорією «Учасники бойових дій, інтернаціоналісти».

Станом на 23 травня 2024 року на квартирному обліку в Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації ОСОБА_1 перебуває з сім`єю у складі трьох осіб (він, дружина, син) у першочерговому списку за категорією «Учасники бойових дій, інтернаціоналісти» за №35 (станом на 04 січня 2018 року був за №74, станом на 06 серпня 2020 року був за №47), квартирна справа №32858.

ОСОБА_1 звертався 16 вересня 2020 року з питання зміни першочергової категорії «Учасники бойових дій - інтернаціоналісти» на позачергову, посилаючись на Закон України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей». Звернення було розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань при Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації (протокол №9 від 17 вересня 2020 року), де йому було відмовлено (не вказав в яку позачергову категорію та не надав документи, які підтверджують право на позачергове отримання житла).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 02 липня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підтримавши доводи позовної заяви, вказав, що наказом Міністра оборони України від 26 грудня 2005 року за №840 був звільнений з лав ЗС України за станом здоров`я у зв`язку з реформуванням ЗС України.

На позивача поширюються положення Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних сил України та членів їхніх сімей», у т.ч. п. 8 ст. 1 щодо забезпечення житловим приміщенням осіб, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом 3 років після звільнення.

Крім того, вказує, що на нього розповсюджуються положення Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Однак ні протягом 3 років ні протягом більш ніж 8 років позивач житлом забезпечений не був.

Дійсно, на час звільнення з військової служби позивач був забезпечений житлом, однак у 2006 році його продав для вирішення питання розселення дітей. Відповідачі залишили поза увагою ту інформацію, що від Міноборони позивач квартиру не отримував, а поновлення або зарахування позивача на квартирний облік, який ведеться у ЗС України, суперечить чинному законодавству. Тому Міноборони рекомендувало звернутися до виконавчих органів влади, до компетенції яких належить питання поліпшення житлових умов.

Вважає, що відповідачі в результаті незаконної бездіяльності не виконали вимоги Законів України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних сил України та членів їхніх сімей» та «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом воїнів-інтернаціоналістів та воїнів, що були звільнені у зв`язку з реформуванням ЗС України, а суд не відновив його порушене право на отримання гарантованих державою пільг, як учасника бойових дій. Інтернаціоналіста й звільненого у зв`язку з реформуванням ЗС України у вигляді першочергового та протягом 3 років забезпечення жилою площею особи, яка потребує поліпшення житлових умов.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: Міністерство соціальної політики України про визнання бездіяльності незаконною, зобов`язання вчинити дії, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

25 серпня 2025 року представник Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації - Парахотін Ю.А. подав пояснення, у яких заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

02 вересня 2025 року представниця виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрації) - Городок Б.В. подала відзив, у якому заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань щодо неможливості розгляду справи без їх участі не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 14 листопада 1992 року по 05 травня 2002 року проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. У 1997 році знаходився у складі військової частини, що входила до складу багатонаціональних сил СФОР по підтриманню миру у колишній Югославії, де набув статус учасника бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_2 , яке видано 01 серпня 1997 року військовою частиною НОМЕР_1 ), з 11 травня 2002 року по 29 грудня 2005 року проходив навчання в очній докторантурі Національної академії оборони України.

Згідно з наказом Міністра оборони України від 26 грудня 2005 року №840 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я з вислугою років: кадрова - 34 роки 01 місяць, пільгова - 35 років 01 місяць. Отримує пенсію за вислугу років від Міністерства оборони України з 31 грудня 2005 року (пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 серія НОМЕР_4 , яке видано 24 березня 2010 року Пенсійним фондом України) та є ветераном військової служби та має пільги згідно Законом України «Про статус ветеранів військової служби та їх соціальний захист» (довідка від 03 січня 2006 року ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Звільняється у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України.

Відповідно до довідки про склад сім`ї №85/731 від 22 лютого 2017 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з трьох кімнат, жилою площею 42 кв. м., крім нього в цій квартирі зареєстровані власник ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , батько ОСОБА_4 , ОСОБА_5 син, ОСОБА_6 син, ОСОБА_7 сестра.

ОСОБА_1 з сім`єю у складі трьох осіб (він, дружина - ОСОБА_7 , син - ОСОБА_5 ) зареєстровані в цій квартирі з 09 листопада 2006 року.

До цього згідно з даними у його паспорті був зареєстрований (прописаний) в АДРЕСА_3 з 30 грудня 1993 року по 20 лютого 1996 року; АДРЕСА_4 з 26 липня 1996 року по 19 січня 1997 року; АДРЕСА_5 з 16 вересня 1997 року по 21 жовтня 1997 року; АДРЕСА_6 з 10 лютого 1998 року по 16 червня 1998 року; АДРЕСА_3 з 21 липня 1998 року по 18 травня 2005 року; АДРЕСА_3 з 18 серпня 2005 року по 19 січня 2006 року; АДРЕСА_3 з 19 січня 2006 року по 15 серпня 2006 року.

Отже на момент звільнення ОСОБА_1 із Збройних Сил України він був забезпечений житлом, а саме квартирою АДРЕСА_7 , а тому не був особою, яка потребувала поліпшення житлових умов.

Відповідно до Витягу з протоколу №9 засідання громадської комісії з житлових питань при Оболонській районній в м. Києві державній адміністрації від 17 вересня 2020 року, 19 липня 2006 року ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продали окрему трикімнатну квартиру АДРЕСА_8 , яка була приватизована ними 25 лютого 1994 року.

Крім того, 30 вересня 1997 року ОСОБА_1 було також продано окрему однокімнатну квартиру АДРЕСА_9 , яка була придбана ним 25 квітня 1997 року, та 19 липня 2006 року дружиною позивача - ОСОБА_7 продано однокімнатну квартиру АДРЕСА_10 , яка була куплена нею 09 січня 2001 року.

Листом від 15 березня 2011 року №303/4/16/324 позивачу відмовлено в поновленні на квартирному обліку в Збройних Силах України для подальшого забезпечення житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України в м. Києві, у зв`язку з тим, що він і його родина отримували житло від Міністерства оборони України, та рекомендовано звернутися до виконавчих органів влади, до компетенції яких належить поновлення на квартирному обліку.

28 березня 2012 року розпорядженням Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 09 квітня 2012 року №199 ОСОБА_1 з сім`єю у складі трьох осіб (він, дружина, син) був прийнятий на квартирний облік за місцем проживання з включенням до першочергового списку за категорією «Учасники бойових дій, інтернаціоналісти».

16 вересня 2020 року позивач звернувся до Оболонської районній в місті Києві державної адміністрації із заявою про переведення з пільгової черги на позачергову.

Відповідно до Витягу з протоколу №9 (підпункт 5 пункту 2) засідання громадської комісії з житлових питань при Оболонській районній в м. Києві державній адміністрації від 17 вересня 2020 року документи, які підтверджують право на позачергове отримання житла ОСОБА_1 не надавалися та відмовлено у включенні до позачергового списку.

Станом на 23 травня 2024 року на квартирному обліку в Оболонській районній в місті Києві державній адміністрації ОСОБА_1 перебуває з сім`єю у складі трьох осіб (він, дружина, син) у першочерговому списку за категорією «Учасники бойових дій, інтернаціоналісти» за №35 (станом на 04 січня 2018 року був за №74, станом на 06 серпня 2020 року був за №47), квартирна справа №32858.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вважав, що позивачем не обґрунтовано наявність у нього переважного права на отримання відповідного житла, відмінного від тих осіб, які за часом взяття на облік йому передують. Отже, забезпечення позивача жилим приміщенням в обхід тих осіб, що зараховані на квартирну чергу за категорією обліку «УБД, інтернаціоналіст» раніше ОСОБА_1 , безумовно призведе до порушення їх прав, що узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду. Оскільки черга на одержання ОСОБА_1 житла не настала, порушення прав, свобод та законних інтересів позивача з боку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) відсутні.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою ст. 9 статті 31 ЖК Української РСР (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до статті 31 ЖК Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Частиною першою статті 46 ЖК Української PCP визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, зокрема, до таких віднесено осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями поза черговиків.

Відповідно до частини третьої статті 46 ЖК Української PCP громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

На момент звільнення ОСОБА_1 із Збройних Сил України (грудень 2005 року) була чинна редакція пункту 8 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей», яка передбачала, що особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту: особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями y порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України.

Забезпечення житлом осіб, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, провадиться відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Статтею 12 цього Закону передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом. Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України, а саме Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 « Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями».

Відповідно до Порядку №1081 центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла i житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання.

Згідно з пунктом 29 Порядку №1081 військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини - у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.

Військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла (п. 30 Порядку).

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), учасникам бойових дій (ст. т. 5, 6) надаються такі пільги: першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів №470 від 11 грудня 1984 року, відповідно до пункту 23 яких громадяни, взяті на квартирний облік, вносяться до книги обліку осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень. З числа вказаних громадян складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Отже, забезпечення житлом таких осіб можливе лише згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у схожих за змістом правовідносинах у постановах від 12 березня 2018 року у справі №676/1707/17-ц, від 30 січня 2020 року у справі №335/3599/18, від 24 лютого 2020 року у справі №725/3605/19, від 03 квітня 2020 року у справа №344/8248/17-ц, від 22 травня 2020 року у справі №522/16805/17, від 28 січня 2021 року у справі №328/1568/19, від 05 квітня 2023 року у справі №753/8162/21 та ін.

За обставинами цієї справи, ОСОБА_1 на час звільнення з військової служби 26 грудня 2005 року поліпшення житлових умов не потребував, житлом був забезпечений, що позивач неодноразово підтверджував суду у своїх заявах. Відповідно, є неспроможними посилання позивача на невиконання відповідачами умов п. 8 ч. 1 за яким особи, які звільнилися з військової служби і потребують поліпшення житлових умов, протягом трьох років після звільнення забезпечуються житловими приміщеннями у порядку, передбаченому законодавством, або мають право на одержання кредитів на індивідуальне будівництво чи придбання житла з погашенням їх за рахунок коштів Державного бюджету України. Потреба у забезпеченні житлом та обставини за яких ОСОБА_1 набув право на поліпшення житлових умов у нього виникли лише у 2012 році, тобто більш ніж через 7 років після звільнення з військової служби. У зв`язку з цим останній і звернувся до Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації із відповідною заявою та 09 квітня 2012 року був поставлений на квартирний облік у пільговій черзі за категорією «учасники бойових дій, інтернаціоналісти» (а не як то зазначає та просить позивач, помилково об`єднуючи пільги, які врегульовані різними законами - на підставі Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей»)

Отже, висновки суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, відсутність порушених прав позивача з боку відповідачів є цілком законними, оскільки ОСОБА_1 станом на 23 травня 2024 року перебуває 34 у черзі по місту Києву на отримання житла за категорією обліку «учасник бойових дій, інтернаціоналіст», а надання позивачу переважного права на отримання житла раніше осіб, які стоять перед ним у відповідному списку, призведе до порушення законних прав таких осіб.

Такі висновки суду відповідають усталеній практиці Верховного Суду, а отже доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться до тлумачення норм права на розсуд апелянта.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова