РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга,

за участю

представника позивача Ігоря Окунєва,

представника відповідача Олександра Пруса,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Позивач 5 травня 2025 року звертається до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 435 441,30 грн заборгованості по договору позики, 40 000 грн моральної шкоди та 4 354,41 грн судового збору.

Позов обгрунтовує невиконанням відповідачем умов договору позики, у зв`язку з чим позивачеві заподіяна моральна шкода.

На підтвердження позову надає квитанцію про сплату судового збору, фотокопію розписки про отримання позички.

У судовому засіданні представник позивача пояснює, що грошові кошти в сумі 71 000 грн повернуті відповідачем після звернення до суду. Тому розмір стягнення зменшує до 364 441 грн 30 коп. Відповідач 31 березня 2025 року взяв в борг у його довірителя 10 500 доларів США, які обіцяв повернути до 30 квітня 2025 року включно. Свого зобов`язання не виконав, чим заподіяв позивачеві моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях через порушення договірних зобов`язань; розчаруванні у особі відповідача, який фактично ввів його в оману щодо строку повернення позики; порушенні звичайного режиму життя та виникнення незручностей у зв`язку з необхідністю вживання заходів щодо поверення боргу у судовому порядку. Моральна шкода оцінена позивачем у розмірі 40 000 грн. Просить також стягнути з відповідача на користь його довірителя 40 000 грн витрат на правничу допомогу, яка узгоджена ними при укладанні договору про надання такої допомоги, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4351 грн.

Позиція відповідача

Представник відповідача подає відзив, у якому просить зменшити розмір стягнення на 71 000 грн та поністю відмовити у стягненні моральної шкоди.

У судовому засіданні представник відповідача позов визнає частково. Пояснює, що його довіритель визнає розмір заборгованості по договору позики у сумі заявлених вимог - 364 441 грн 30 коп. Розмір моральної шкоди, а також сам факт її заподіяння не доведений позивачем, тому не підлягає задоволенню. У розписці передбачено сплату відповідачем 10% річних за невчасне повернення боргу, тобто позивач був готовий до несвоєчасного повернення боргу. Тому вимога про моральну шкоду у зв`язку з порушенням строку поверення боргу є безпідставною. Що стосується витрат на правову допомогу, вважає, що ці витрати значно завищені, не підтверджені розрахунками. Тому просить зменшити розмір судових витрат на правову допомогу, які мають бути стягнуті з відповідача. Оскільки відповідач добровільно сплатив частину боргу в сумі 71 000 грн, то розмір судового збору має бути зменшений з урахуванням цієї сплати - на 710 грн.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

У судовому засіданні установлено, що відповідач 31 березня 2025 року взяв в борг у позивача грошові кошти у розмірі 10 500 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 квітня 2025 року включно, про що свідчить фотокопія відповідної розписки (а.с.6). На день винесення рішення відповідач повернув позивачеві 71 000 грн, тому сума позову щодо боргу на сьогодні 364 441 грн 30 коп., яку відповідач визнає.

Вказані обставини визнаються учасниками справи, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому у відповідності з положеннями частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України ці обставини не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, розписка про отримання позики є документом, що підтверджує укладення договору позики та факт передачі грошей. За договором позики, укладеним між сторонами, одна сторона (позикодавець) передає іншій (позичальнику) гроші або речі, а позичальник зобов`язується їх повернути.

Правова природа відносин, що виникли між сторонами

Відповідно до положень статті 11 Цивільного процесуального кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У даному випадку відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 Цивільного кодексу України).

Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Стаття 525 цього Кодексу не допускає односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, у судовому засіданні установлено, і це не оспорюється відповідачем, що зобов`язання у передбачений строк він не виконав.

Про моральну шкоду.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення статті 23 Цивільного кодексу України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав". Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Згідно з Ухвалою Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61), компенсація моральної шкоди за порушення цивільно-правового договору може бути стягнута на підставі статті 23 Цивільного кодексу України навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено та не містять таких вказівок норми Цивільного кодексу України чи іншого закону, що регулюють відповідний вид договору.

Таким чином, зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

В даному випадку, на думку суду, факт заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання мав місце, і відповідач повинен нести за це цивільно-правову відповідальність.

Вирішуючи питання щодо розміру компенсації моральної шкоди, суд враховує, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Отже, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Враховуючи викладені положення закону, суд вважає, що стягнення моральної шкоди у розмірі трьох тисяч грн буде відповідати вказаним вище принципам та критеріям.

Розподіл судових витрат

Що стосується витрат на правову допомогу, суд виходить з такого.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат".

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надає копії договору про надання правової допомоги від 3 травня 2025 року, укладеного між адвокатом Окунєвим І.С. та ОСОБА_1 , де у розділі 4 вказано, що за цим договором клієнт зобов`язується сплатити гонорар за фактичні витрати, сума яких буде визначена в актах до цього договору (а.с.68); а також акту виконаних робіт, у частині третій якого міститься детальний опис виконаних ролбіт у період з 1 травня по 22 жовтня 2025 року: ознайомлення з матеріалами справи; аналіз чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини; підбір та аналіз актуальної судової практики у справах з питань спірних правовідносин; визначення правової позиції щодо захисту інтересів клієнта у спірних правовідносинах; консультація клієнта та узгодження правової позиції щодо захисту інтересів клієнта у спірних правовідносинах; підготовка позовної заяви; ознайомлення з процесуальними документами у справі; підготовка заяви про компенсацію судових витрат; забезпечення представництва в судових засіданнях та підготовка до судових засідань. У акті також зазначено, що сума гонорару адвокату за надання клієгту правової допомоги у суді першої інстанції визначена сторонами в сумі 40 000 грн (а.с.70).

У постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Представник відповідача у судовому засіданні не оспорює сам факт надання правової допомоги, він говорить про завищеність її розміру.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 2 липня 2020 року в справі N362/3912/18 (провадження N61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року в справі N201/14495/16-ц (провадження N61-22962св19).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Суд враховує критерії, які застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Велика Палата Верховного Суду від 7 липня 2021 року в справі №910/12876/19.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 4 жовтня 2021 року № 640/8316/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19, від 17 січня 2024 року у cправі №910/2158/23.

Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову 435 441 грн 30 коп., розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; складність справи, яка є незначної складності; в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика; час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в акті про отримання правової допомоги; виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає до часткового задоволення, у зв`язку з чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн, що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у сумі 4432,79 грн, що видно з квитанції (а.с.5), який підлягає стягненню з відповідача на його користь відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись статею 59 Конституції України, статтями 259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 23, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, статей 2, 11, 15, 133, 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 364 441,30 грн боргу за договором позики, 3 000 грн моральної шкоди, 4354,41 грн судового збору та 8 000 грн витрат на правничу допомогу, а всього 379 795 (триста сімдесят дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять) грн 71 коп.

В іншій частині позову - про стягнення 37 000 грн моральної шкоди та 32 000 грн витрат на правничу допомогу - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники справи

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача адвокат Окунєв Ігор Сергійович, бул. Гавела Вацлава, 16а, оф. 702, м. Київ, 03124, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідача адвокат Прус Олександр Олександрович, вул. Борщагівська, 154, офіс 3, м. Київ, РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ