СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/14290/25

пр. № 2/759/6449/25

04 листопада 2025 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Валинкевич В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2025 року до Святошинського районного суду надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню на заборгованість по аліментам на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з червня 2024 року по травень 2025 року у розмірі 24 437,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 06.08.2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку. В подальшому видано виконавчий лист №759/11412/24 на підставі якого відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 в рамках якого державним виконавцем складно розрахунок заборгованості станом на 20.06.2025 рік складає 24 437,75 грн. Відповідач за рішенням суду зобов?язана сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дитини, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України, оскільки обов?язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Таким чином, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2024 по 31.05.2025 становить 52813,27 грн. з урахуванням обмежень розміру пені сукупним розміром заборгованості, на яку вона нараховується, передбачених ст. 196 СК України, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2024 по 31.05.2025 становить 24 437,75 грн.

Ухвалою суду від 30 червня 2025 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін та одночасно витребувано докази у Головного управління ДПС у м. Києві (а.с.28 ).

Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 29).

Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 30).

25.07.2025 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, де зазначила, що 10.09.2024 року рішення набрало законної сили, 01.10.2024 року видано виконавчий лист, ОСОБА_1 звернувся до Святошинського ВДВС у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження 17.12.2024 року та 20.01.2025 року головним державним виконавцем Святошинського ВДВС у м. Києві виніс постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3. Відповідач дізналася про відкриття виконавчого провадження у лютому 2025 року та направила заяву про своє фактичне місце проживання на підставі довідки ВПО, а також просила при розрахунку спиратися на розмір середньої заробітної плати по Івано-Франківській області. Далі державним виконавцем на підставі заяви відповідача від 27.02.2025 року нараховано аліменти у розмірі 11 827,00 грн., одразу після чого, відповідач з березня 2025 року почала виплачувати аліменти у розмірі 3 500,00 грн, зважаючи на те, що розмірі аліментів складає 2 956,75 грн. При цьому позивач подає суду розрахунок аліментів за період з червня 2024 року по травень 2025 рік. Проте відповідач вважає, що у даному випадку відсутня її вина у виникненні заборгованості, оскільки їх стало відомо про обов`язковість сплати аліментів із березня 2025 року, внаслідок чого з боку відповідача відсутні винні дії, що призвели до виникнення заборгованості. Крім цього, відповідач зазначила, що з 2020 року ОСОБА_1 сплачував аліменти відповідачу на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - у розмірі однієї чверті (1/4 частини) з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на підставі судового наказу, виданого Святошинським районним судом м. Києва 13 серпня 2020 року по цивільній справі №759/13388/20. Стягнення аліментів проводилося з 10.08.2020 року. Також, додала, що формула за якою розраховується пеня така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості ? 1 %, проте позивач надає суду розрахунок суми пені за кожний період на суму 52 813, 27 грн., що не відповідає формулі розрахунку. Відповідач наразі вимушено змінила місце проживання під час війни та переїхала у Івано-Франківську область, втратила роботу та працевлаштуватися на професією немає змоги, а тому звернулася язадопомогою до Центру зайнятості, де отримує допомогу по безробіттю у розмірі 580,65 грн, що на думку відповідча треба врахувати при стягненні з неї аліментів. Отже, відповідач зазначила, так як вона належним чином виконує свої обов?язки при сплаті аліментів, у задоволенні позову слід відмовити.

06.08.2025 року позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що викладені аргументи у відзиві є необгрунтованими, зважаючи на те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, оскільки вона, будучи обізнаною про провадження у справі про стягнення аліментів, у добровільному порядку не вжила заходів щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, та не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона мала об?єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Також вважає, що матеріальний стан відповідача цілком дозволяє їх сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.08.2024 по справі №759/11412/24. Судом визначено мінімальний розмір аліментів, а стан здоров?я відповідача та його майновий стан дозволяли йому сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі з підстаа того, що їй на праві власності належить рухоме майно автомобіль BMW X1, 2014 р.в. та нерухоме майно - квартира, нежитлове приміщення, земельні ділянки. Квартира, нежитлове приміщення та дві земельні ділянки були набуті відповідачем в 2020-2022 рр. Щодо твердження відповдіача, що виконавчий лист не відразу після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів надійшов на виконання є неналежними, оскільки обов?язок сплачувати аліменти визначено положеннями статей 180, 181 СК України. Крмі цього, позивач не погоджується із доводами відповідача щодо не відповідності розрахунку, так як відповідачем не надано контррозрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.08.2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяно з 03.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

20.01.2025 року головним державним виконавцем Святошинсьокого ВДВС м. Києві ЦМУЮ м. Київ відкрито виконавче провадження НОМЕР_3 на підставі виконачого листа №759/11412/24 виданого 01.11.2024 року.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

У постанові зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

При цьому, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток (тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%).

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 711/679/21.

Пеня за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р = (А1 х 1% х QI) + (А2 х 1% х Q2) + (An х 1% х Qn), де:

р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного головним державним виконавцем Вітюк І.Д.в рамках ВП НОМЕР_3 у відповідача за пероід з 06.2024 року по 06.2025 рік наявний сукупний розмір заборгованості у розмірі 24 437,75 грн.

Позивачем надано до суду розразунок суми пені за кожен період на заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з червня 2024 року по квітень 2025 року у розмірі 52 813,27 грн.

При цьому, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у складі від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Тобто відповідач зобов`язана довести відсутність її вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідач зобов`язана сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються згідно виконавчого листа Святошинського районного суду міста Києва № 759/11412/24 виданого 01.11.2024 року, яка станом на 06.2025 рік становить 24 437,75 грн.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у період з 06.2024 по 04.2025 рік у розмірі 24 437,75 грн.

Враховуючи, що відповідач допустила прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , беручи до уваги, що сума неустойки (пені), заявлена позивачем в розмірі 24 437,75 грн за порушення відповідачем аліментних зобов`язань не перевищує 100% заборгованості по цим зобов`язанням, яка станом на 06.2025 рік становить 24 437,75 грн., а тому суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на розмір заборгованості та положень ч. 1 ст. 196 СК України, а саме у розмірі 24 437,75 грн.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №316/639/18, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.»

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт заборгованості за аліментами підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця, що не спростовано стороною відповідача, яка не надала доказів неправильності проведеного державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментам.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При цьому, за змістом п.п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 155, 157, 181, 196 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з червня 2024 року по травень 2025 року включно у розмірі 24 437 (двадцять чотири тисячі чотириста тридцять сім) грн 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 );

Відповідач: ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ).