Єдиний унікальний номер судової справи 485/973/25
Номер провадження 22-ц/812/1740/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

27 жовтня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заочне рішення, яке ухвалено Снігурівським районним судом Миколаївської області 30 липня 2025 року під головуванням судді Бодрової О.П. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі ТОВ «Українські фінансові операції») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі ТОВ «Лінеура Україна») та ОСОБА_1 було укладено договір №4339657 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит на суму 7 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору.

23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу за №23/09/2024, відповідно до умов якого останнє отримало право вимоги до боржників, у тому числі і до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №4339657 від 29 січня 2024 року.

Станом на дату звернення до суду з позовною заявою позичальник ОСОБА_1 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримала, у зв`язку із чим станом на 22 січня 2025 року утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 67 372 грн. 75 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 999 грн. 99 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 60 372 грн. 76 коп.

Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Українські фінансові операції» просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором №4339657 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29 січня 2024 року в загальному розмірі 67 372 грн. 75 коп., а також сплачений судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2025 року позов ТОВ «Українські фінансові операції» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №4339657 від 29 січня 2024 року у загальному розмірі 45 324 грн. 99 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судові витрати в загальному розмірі 5 629 грн. 55 коп., які складаються з: судового збору в розмірі 1 629 грн. 55 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів, заборгованість за тілом кредиту у сумі 6 999 грн. 99 коп., та відповідачем не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості, а тому суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у вказаному розмірі.

Разом з тим, районний суд не погодився з розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитом, оскільки він розрахований виходячи з денної процентної ставки в розмірі 2.5%, в той час як відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та п.17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2.5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1.5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%.

В апеляційній скарзі ТОВ «Українські фінансові операції», посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення відсотків скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги в повному обсязі. Стягнути з відповідача з на користь позивача 39 197 грн. 76 коп. суму заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором та 21 175 грн. суму заборгованості за процентами нараховані товариством за 121 календарний день, а всього 60 372 грн. 76 коп. В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд в ухваленому судовому рішенні не звернув увагу на п.9.9 кредитного договору згідно з яким: позичальник підписуючи цей договір підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», актуальні на дату укладення договору редакція, яких розміщена на веб-сайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали цивільної справи №485/973/25 не містять судового рішення щодо визнання недійсним окремих умов кредитного договору.

Також зазначено, що згідно з ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Отже, законодавець надав альтернативні джерела щодо визначення умов в частині розміру процентів за користування чужими грошима. У межах спору у даній цивільній справі таким джерелом є договір №4339657 від 29 січня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції від 27 жовтня 2025 року не з`явилися, були повідомлені про місце, день та час судового засідання шляхом направлення судової повістки: позивач через підсистему Електронний суд, відповідач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку.

Зі змісту заяви позивача від 16 жовтня 2025 року, яка надійшла на адресу апеляційної інстанції, убачається, шо позивач просив розглянути справу за відсутності його представника.

Відповідач клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надсилала, доказів поважності причин неявки суду представлено не було.

Відповідно до положень ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо сторони, представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у ст.ст.263,264 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судове рішення в оскаржуваній частині повною мірою відповідає вказаним вимогам закону.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема із договорів.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в ч.1 ст.207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №4339657 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов п.1.2 якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 7 000 грн. (а.с.21-30).

Згідно з п.1.1 вищевказаного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-комунікаційної системи (ІКС) товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІКС товариства.

Пунктом 1.3 вказаного договору передбачено, що строк кредиту становить 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів.

Відповідно до п.1.4.1 договору стандартна процента ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору.

Згідно з п.п.1.5, 1.5.1 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 267 949.65% річних.

У відповідності до п.п.1.6, 1.6.1 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 70 000 грн.

В пункті 1.8 договору сторони узгодили, що мета отримання кредиту є споживчі (особисті) потреби.

Відповідно до п.3.1 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Отже, сторони договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, розмір процентів за користування кредитними коштами, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Виконання ТОВ «Лінеура Україна» обов`язку щодо надання грошових коштів позичальнику ОСОБА_1 в сумі 7 000 грн. підтверджується інформаційною довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» про те, що це товариство як технологічний оператор платіжних послуг 29 січня 2024 року провело успішну транзакцію на платіжну картку позичальника на суму 7 000 грн. (а.с.19).

Також, на виконання ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2025 року Акціонерним товариством «Ощадбанк» надано відповідь від 20 червня 2025 року, згідно з якою банк надав у паперовому вигляді платіжну інструкцію від 30 січня 2024 року №115 щодо зарахування коштів у сумі 7 000 грн. по банківському рахунку для обслуговування якого емітовано банківську платіжну картку, відкриту на ім`я ОСОБА_1 (а.с.131-133).

23 вересня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №23/09/2024, відповідно до умов якого останнє набуло права грошової вимоги до боржників, зокрема, за договором №4339657 від 29 січня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що підтверджується копією договору факторингу, копією акту прийому-передачі реєстру боржників від 23 вересня 2024 року, витягом з реєстру боржників до договору факторингу №23/09/2024 від 23 вересня 2024 року (а.с.14,54-58,62 зворот).

До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Лінеура Україна», відповідно до якого загальний розмір заборгованості станом на 23 вересня 2024 року становить 49 697 грн. 97 коп., з яких 6 999 грн. 99 коп. заборгованість за основною сумою (тіло кредиту), 39 197 грн. 76 коп. заборгованість за відсотками, 3 500 грн. штрафні санкції (а.с.35-39).

Також до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, складений ТОВ «Українські фінансові операції» за період з 23 вересня 2024 року по 22 січня 2025 року, відповідно до якого за вказаний період ОСОБА_1 нараховано 21 175 грн. відсотків за користування кредитними коштами (а.с.40-41).

Зважаючи на зазначене, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині основної суми заборгованості, то суд першої інстанції правильно поклав обов`язок на відповідача щодо погашення вказаної заборгованості (тіло кредиту).

У вказаній частині судове рішення районного суду не оскаржується.

Разом з тим, позивач не погоджується із розміром процентів за користування кредитом, визначеним районним судом.

Так, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч.1 ст.5 ЦК України).

Метою Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII (з подальшими змінами) (далі Закон України №1734-VIII) є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами (ст.2 Закону України №1734-VIII).

Цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї (ст.3 цього Закону України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX (який набрав чинності 24 грудня 2023 року) (далі - Закон України №3498-IX) ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено: частиною 4 цієї статті, у якій зазначено формулу розрахунку денної процентної ставки за споживчим кредитом та частиною 5 цієї статті, у якій визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Водночас у п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2.5 %; протягом наступних 120 днів 1.5 %.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зазначено, що згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Кредитний договір було укладено 29 січня 2024 року.

За таких обставин, в супереч доводам апеляційної скарги, посилання судом першої інстанції на приписи Закону України «Про споживче кредитування» на думку колегії суддів, є обґрунтованим.

При цьому, суд першої інстанції правильно виходив із положень законодавства, які регламентують граничний розмір денної процентної ставки залежно від періоду, та здійснив перерахунок.

Також, щодо доводів апеляційної скарги в частині узгодженого сторонами розміру процентів, то колегія суддів зауважує, що кредитний договір укладено 29 січня 2024 року, тобто, після набрання чинності Законом України №3498-ІХ, а тому, він повинен був укладатися з урахуванням норм п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та розмір денної процентної ставки повинен відповідати відповідним положенням вказаного закону.

Відтак, проценти за договором за №4339657 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, з урахуванням вимог ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» і п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», повинні нараховуватись з 29 січня 2024 року по 22 квітня 2024 року (включно) по 2.5% в день, з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (включно) по 1.5% в день, з 21 серпня 2024 року по 22 січня 2025 року (включно) по 1% в день.

За такого, загальна сума нарахованих відсотків за договором становить 38 325 грн. і повинна була нараховуватися наступним чином:

з 29 січня 2024 року по 22 квітня 2024 року (включно) по 175 грн. в день (85 днів) = 14 875 грн.;

з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року (включно) по 105 грн. в день (120 днів) = 12 600 грн.;

з 21 серпня 2024 року по 22 січня 2025 року (включно) по 70 грн. в день (155 днів) = 10 850 грн.

З огляду на вищенаведене загальний розмір заборгованості по процентам, з урахуванням суми сплачених відповідачем коштів на погашення процентів, повинен був становити 35 700 грн. (38 325 грн. 2 625 грн.).

Ухвалюючи судове рішення судом першої інстанції не було враховано сплачену позичальником суму коштів в розмірі 2 625 грн. в розрахунок заборгованості. Разом з тим, апеляційна інстанція позбавлена можливості її враховувати, оскільки вказане не є предметом апеляційного перегляду, а суд переглядає справу в межах вимог апеляційної скарги.

До того ж, як зазначено в п.83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 (провадження №14-25цс24) суд апеляційної інстанції не може вийти за межі доводів апеляційної скарги, погіршивши при цьому становище заявника, який подав апеляційну скаргу. Зазначене узгоджується з принципом заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який відомий ще із часів римського права та існував у зв`язку з іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно з тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення зміні або скасуванню не підлягає, оскільки є законним та обґрунтованим.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ТОВ «Українські фінансові операції» залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» залишити без задоволення.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 30 жовтня 2025 року