КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/8601/25

21 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Бабич Н.Д., у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі № 759/8601/25 від 28.04.2025 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 28 квітня 2025 року, виданого Святошинським районним судом міста Києва за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі № 759/8601/25 від 28.04.2025 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 30 травня 2025 року заявник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року та скасувати судовий наказ від 28.04.2025 року.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає нормам права та фактичним обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції перекваліфікував заяву про скасування судового наказу (подану на підставі ч. 1 ст. 170 ЦПК) у заяву про нововиявлені обставини (ст. 423 ЦПК), позбавивши його права на розгляд заяви у встановленому законом порядку.

Вважає, що суд першої інстанції не дослідив: реєстрацію дитини за адресою його проживання (довідка з реєстру територіальної громади); наявність двох інших неповнолітніх дітей, яких він утримує; факт передачі ним 3 500 євро на потреби дитини у квітні 2024 року.

Зазначає, що стягувач свідомо приховала від суду інформацію про інших його дітей, хоча як мати спільної дитини завідомо знала про їх існування.

18 серпня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від стягувачки ОСОБА_2 , в якому остання вважає оскаржуване судове рішення таким, що ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки є необрунтованою.

Зазначає, що обставини, на які посилався заявник, були відомі йому на час видачі судового наказу, що виключає можливість перегляду судового наказу Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Вказує на те, що ОСОБА_1 не надано суду будь-яких даних про те, що дитина проживає з ним та він самостійно несе тягар по її утриманню і що такі обставини існували на момент видачі судового наказу.

Таким чином, ті обставини, які були відомі сторонам під час розгляду справи, навіть якщо вказані докази не були подані до суду, не вважаються нововиявленими в розумінні законодавства і не можуть бути підставою для перегляду судового наказу.

Отже, обставини на які посилається заявник були відомі йому на час винесення судового наказу, що унеможливлює їх прийняття судом, як нововиявлених.

Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право подати заяву про скасування судового наказу лише в тому разі, якщо судовий наказ видано на підставі пунктів 1, 2, 3, 6 та 7 частини 1 статті 161 ЦПК України. Враховуючи, що судовий наказ від 28.04.2025 року був виданий на підставі пункту 4 статті 161 ЦПК України, то права звернутися з заявою про скасування судового наказу, виданого на підставі п.4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, ОСОБА_1 не має.

З урахуванням викладеного, просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 квітня 2025 року без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи зазначене, розгляд даної справи здійснюється апеляційним судом без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Як встановлено судом, у квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

28 квітня 2025 року Подільським районним судом міста Києва було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа, зареєтроване місце проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_3 , - аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі однієї чверті (1/4) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на дитину, щомісячно, починаючи з 23.04.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу від 28 квітня 2025 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року відмовлено у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі № 759/8601/25 від 28.04.2025 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Відмовляючи у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу, суд першої інстанції посилався на те, що факт реєстрації дитини з батьком, утримання батьком ще інших дітей, не є нововиявленою обставиною. Посилання боржника на те, що він сплачує аліменти на утримання сина та надав матері на утримання дитини 3500 Євро, жодним чином не підтверджено. Наведені заявником обставини не звільняють його від обов`язку, як батька, утримувати дитину, розмір аліментів, присуджений до стягнення, визначений та відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому суд приходить до висновку про відмову у прийняті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі № 759/8601/25 від 28.04.2025 за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів, що не позбавляє його права звернутися до суду у порядку позовного провадження.

Колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до статі 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За змістом пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом (частина третя статті 167 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до нього документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до п. п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою ІІІ розділу V цього Кодексу.

Отже, ЦПК України не передбачає можливості скасування судового наказу про стягнення аліментів, виданого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.161 цього Кодексу. У випадку незгоди боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (ч. 7 ст. 170 ЦПК України).

У разі видачі судового наказу відповідно до п. п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою ІІІ розділу V цього Кодексу.

Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №186/1420/18 від 08 квітня 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування судового наказу. Разом з тим, чинним законодавством не передбачено такий спосіб захисту для боржника щодо судового наказу про стягнення аліментів .

Отже, установивши, що цивільним процесуальним законодавством не передбачено такого правового механізму, як звернення до суду із заявою про скасування судового наказу про стягнення аліментів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення аліментів, проте, обгрунтовуючи свої висновки безпідставно вдався до оцінки доводів заявника по суті поданої заяви.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції даної постанови.

Водночас, колегія суддів роз'яснює боржнику, що відповідно до частин сьомої, восьмої статті 170 ЦПК України він має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі лише повторюють його позицію, викладену у заяві про скасування судового наказу, однак такі доводи не змінюють суть ухваленого у справі судового рішення від 20 травня 2025 року про відмову у прийнятті заяви про скасування судового наказу про стягнення аліментів до розгляду.

Разом з тим, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги на ухвалу суду від 20 травня 2025 року правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції на підставі частини 4 статті 376 ЦПК України змінити в частині обгрунтування мотивів відмови у прийнятті до розгляду заяви про скасування судового наказу, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного судового рішенняв редакції цієї постанови.

Оскільки судове рішення змінено тільки в частині мотивів прийняття оскаржуваного рішення, то розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 рокузмінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: