Справа №461/4440/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Штогрина В.-Н.Л.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Коблик М.В.

представника відповідача Бобер А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської обласної військової (державної) адміністрації (Код , 79000, м. Львів, вул. Винниченка, 18) про відшкодування витрат за медичні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Львівської обласної військової (державної) адміністрації. Предметом позову є матеріально-правова вимога про стягнення з Львівської обласної військової (державної) адміністрації відшкодування витрат за медичні послуги з ендопротезування кульшового суглобу в розмірі 127 013,00 грн.

Підставою позову є обставини, щодо понесення позивачем витрат на проведення операції по заміні кульшового суглоба, які здійснено ним, через відмову Департаменту охорони здоров`я «здійснити оперативне втручання по заміні кульшового суглобу безкоштовно».

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просили позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що Львівська обласна державна адміністрація не була, та не є, а ні головним розпорядником бюджетних коштів, а ні розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, ні особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, ні одержувачем бюджетних коштів, а ні відповідальним виконавцем бюджетної програми, за бюджетною програмою КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру", зокрема, щодо медичних послуг з оперативного втручання по ендопротезуванню кульшового суглобу. Тому просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 березня 2023 року позивач звернувся Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації із заявою від 02.03.2023, де заявив вимогу про здійснення безкоштовного оперативного втручання по заміні кульшового суглобу.

Вказане звернення було зареєстроване в Департаменті охорони здоров`я облдержадміністрації в електронній системі документообігу «Мегаполіс» 06.03.2023 № 22-ЗВГ-50-М-222/23.

Дане звернення розглянуте Департаментом охорони здоров`я та відповідь на нього від 21.03.2023 № 22-273/04-26/2-23 надіслана заявнику поштою на адресу, вказану ним у зверненні.

У вказаному листі від 21.03.2023 № 22-273/04-26/2-23 вказано: «Департаментом охорони здоров`я розглянуто Ваше звернення, зареєстроване від 06.03.2023 № 22-ЗВГ-50-М-222/23, щодо потреби в оперативному лікуванні по заміні кульшового суглобу на безоплатній основі, та, відповідно до компетенції, повідомляємо.

За інформацією, наданою адміністрацією КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих імені Ю. Липи», згідно Програми «Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та Комплексних заходів програмного характеру» за напрямом «Централізована закупівля ендопротезів і наборів інструментів для імплантації», госпіталем з Державного бюджету отримано ендопротези безцементної та цементної фіксацій фірми Тяньцзінь Чжентянь Медікал Інструмент КО, Лтд, КНР.

Для вирішення питання заміни кульшового суглоба на безоплатній основі, рекомендуємо Вам звернутися у відділення артрології та вертебрології вказаного закладу охорони здоров`я за адресою: м. Львів Винники, вул. Івасюка, 31, в будь-який понеділок з 10.00 год. до 13.00 год. для проведення консультативного огляду та включення Вас в обласну програму ендопротезування суглобів.».

Таким чином, даним листом Департамент охорони здоров`я детально роз`яснив позивачу алгоритм дій для здійснення безоплатного ендопротезування кульшового суглобу за кошти державного бюджету України.

09.10.2023 за № 22-ЗВГ--М-1182/23 в Департаменті охорони здоров`я було зареєстровано звернення позивача від 03.10.2023 щодо компенсації витрат на ендопротезування кульшового суглобу.

Листом № 22-1292/04-26/2-23 від 11.10.2023 Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації позивача повідомлено: «Механізм компенсації витрат на проведене оперативне втручання з приводу ендопротезування кульшового суглобу в ТОВ «Медичний центр ортопедії та травматології» відсутній. Водночас повідомляємо, що мешканці Львівської області мають можливість безкоштовного ендопротезування суглобів у відділенні ортопедії та вертебрології КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи» (далі Госпіталь), де в наявності є ендопротези, закуплені за кошти державного бюджету та за кошти Комплексної Програми надання медичної допомоги мешканцям Львівської області. Клініко-лабораторна, рентгенологічна, ультразвукова, ендоскопічна й функціональна діагностика, а також оперативне втручання з приводу ендопротезування в Госпіталі проводиться безкоштовно в межах пакету медичних гарантій Національної служби здоров`я України.»

02.07.2024 за № 22-ЗВГ-50-М-832/24 в Департаменті охорони здоров`я було зареєстровано звернення позивача, без дати, щодо компенсації витрат на ендопротезування кульшового суглобу.

Листом № 22-903/04-26/2-24 від 03.07.2024 Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації позивача повідомлено: «На Ваше аналогічне звернення від 03.10.2023 Департаментом надано відповідь листом від 11.10.2023 № 22-1292/04-26/2-23 (копія листа додається).

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про звернення громадян» «Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.».

Беручи до уваги, що листом Департаменту від 11.10.2023 Вам надано відповідь, підстави для повторного розгляду звернення не вбачаються.».

18.12.2024 за № 22-ЗВГ-50-М-1558/24 в Департаменті охорони здоров`я було зареєстровано звернення позивача від 10.12.2024, щодо відшкодування коштів самостійно сплачених за проведення оперативного втручання.

Листом № 22-12/04-26/2-25 від 09.01.2025 Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації позивача повідомлено: «На Ваші попередні звернення до департаменту з даного питання Вам надано департаментом вичерпну відповідь (додається). Відтак повідомляємо, що відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян»: «Повторні звернення, запити на отримання публічної інформації від одного й того самого заявника з одного й того самого питання, якщо перше вирішено по суті, а також скарги, подані з порушенням строків, передбачених статтею 17 Закону України «Про звернення громадян», розгляду не підлягають». У разі незгоди з наданою відповіддю, відповідно до ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» Ви маєте право оскаржити її у встановленому законодавством порядку.».

17.01.2025 позивач особисто звертався до департаменту та на особистому прийомі у директора департаменту усно повідомив, що знав про можливість ендопротезування в Госпіталі, але мав сумніви щодо якості ендопротезів, закуплених за кошти державного бюджету, тому свідомо обрав оперативне втручання за власний кошт у приватному закладі охорони здоров`я. Заявнику повторно надано роз`яснення про відсутність в чинному законодавстві механізму компенсації витрат за проведене оперативне втручання з приводу ендопротезування суглобів.

Всі звернення позивача адресовані Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації. Жодного разу позивач не звертався до Львівської обласної державної адміністрації, , яку визначив відповідачем у цій справі. Жодного разу позивач не оскаржував діяння Департаменту охорони здоров`я до вищестоящого органу - Львівської обласної державної адміністрації, .

Викладені фактичні обставини свідчать про те, що заявлена позивачем, у заяві від 02.03.2023, вимога до Департаменту охорони здоров`я про здійснення безкоштовного оперативного втручання по заміні кульшового суглобу не кореспондується із компетенцією і повноваженнями Департаменту охорони здоров`я, який не є закладом охорони здоров`я, що надає медичні послуги і допомогу, а відтак не може здійснити «оперативне втручання» по заміні кульшового суглобу.

Незважаючи на очевидну безпідставність такого звернення, департаментом було в письмовій формі надано повну відповідь та роз`яснено позивачу алгоритм дій для здійснення безоплатного ендопротезування кульшового суглобу за кошти державного бюджету України. Позивач самостійно відмовився від ендопротезування в Госпіталі за кошти державного бюджету та свідомо обрав оперативне втручання за власний кошт у приватному закладі охорони здоров`я Аналіз змісту наступних звернень позивача до Департаменту охорони здоров`я свідчить про те, що такі звернення стосувались прохання надати інформацію щодо порядку здійснення компенсації витрат на проведення ендопротезування та повідомлення про наявність у нього права на таке відшкодування.

Позивач жодного разу не заявив до Департаменту охорони здоров`я конкретну вимогу про відшкодування витрат на проведене ендопротезування. На кожне звернення позивача Департаментом охорони здоров`я було надано письмову відповідь, яка зареєстрована у системі електронного документообігу «Мегаполіс». Позивач жодного разу не звертався до Львівської обласної державної адміністрації, , яку визначив у цій справі відповідачем.

У Львівській області безоплатне ендопротезування суглобів проводиться за кошти бюджетної програми КПКВ 2301400 «Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру» (далі Програма) за напрямком «Ендопротези та набори для імплантації».

Станом на 2023 рік КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю. Липи» (далі Госпіталь) був єдиним закладом охорони здоров`я із проведення безкоштовного ендопротезування суглобів, закуплених за кошти Програми.

Усі керівники закладів охорони здоров`я області та лікарі травматологічних відділень, що проводили ендопротезування суглобів (в тому числі працівники ТОВ «Медичний центр ортопедії та травматології», що працює на базі КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради Львівської області) були неодноразово поінформовані департаментом про можливість безоплатного для пацієнтів ендопротезування суглобів, закуплених за кошти державного бюджету в Госпіталі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України "Про доведення до державного підприємства "Медичні закупівлі України" переліку напрямів профілактики, діагностики та лікування 2023 року" від 13.01.2023 № 76, було затверджено ПЕРЕЛІК напрямів профілактики, діагностики та лікування 2023 року за бюджетною програмою КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру".

Відповідно до п. 18 Додатку до вказаного Наказу Міністерства охорони здоров`я України передбачено такий напрямок лікування у 2023 році за бюджетною програмою КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру", як Ендопротези і набори для імплантації.

У п.1. Наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про доведення до державного підприємства "Медичні закупівлі України" переліку напрямів профілактики, діагностики та лікування 2023 року" від 13.01.2023 № 76, вказано : «наказую: довести до державного підприємства "Медичні закупівлі України" як особи, уповноваженої на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, та одержувача бюджетних коштів перелік напрямів профілактики, діагностики та лікування 2023 року за бюджетною програмою КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру" згідно з додатком, що додається.

Вказаний Наказ Міністерства охорони здоров`я України від 13.01.2023 № 76 було видано відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України, Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення здійснення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2011 року № 298 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 лютого 2022 року № 137), пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2020 року № 589 "Про уповноваження державного підприємства "Медичні закупівлі України" на виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я".

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2011 р. № 298 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 лютого 2022 р. № 137) затверджено Порядок використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення здійснення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру.

Відповідно до п.1., п.2. Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення здійснення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру визначено, що цей Порядок визначає механізм використання коштів, передбачених МОЗ у державному бюджеті для виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я за програмою Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру (далі - бюджетні кошти).

Головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є МОЗ.

Одержувачем бюджетних коштів є державне підприємство Медичні закупівлі України, що належить до сфери управління МОЗ і одержує кошти на виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я в частині доведеного до нього переліку напрямів профілактики, діагностики та лікування протягом відповідного бюджетного періоду.

У пункті 3. цього Порядку, яким визначено цільове спрямування цих бюджетних коштів, не передбачено такий вид використання бюджетних коштів, як відшкодування витрат за медичні послуги щодо оперативного втручання по ендопротезуванню кульшового суглобу.

Відповідно до пунктів 1, 2 Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2020 року № 589 "Про уповноваження державного підприємства "Медичні закупівлі України" на виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я": 1. Уповноважити державне підприємство "Медичні закупівлі України" як одержувача бюджетних коштів (далі - Одержувач) на виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я в частині доведеного до нього переліку напрямів профілактики, діагностики та лікування. 2. Довести до Одержувача перелік напрямів профілактики, діагностики та лікування 2020 року за бюджетними програмами КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру", КПКВК 2301040 "Громадське здоров`я та заходи боротьби з епідеміями" (далі - бюджетні програми).

Згідно п.8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України бюджетна система України ґрунтується, зокрема, на принципі цільового використання бюджетних коштів - бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

На підставі аналізу вказаних приписів законодавства суд робить висновок, що Львівська обласна державна адміністрація не була, та не є, а ні головним розпорядником бюджетних коштів, а ні розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, ні особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, ні одержувачем бюджетних коштів, а ні відповідальним виконавцем бюджетної програми, за бюджетною програмою КПКВК 2301400 "Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру", зокрема, щодо медичних послуг з оперативного втручання по ендопротезуванню кульшового суглобу.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц, провадження № 14-122цс20).

Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові.

Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (пункт 44 постанови Верховного Суду від 30 квітня 2024 року).

Крім того, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних й допустимих доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України), тому суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом.

У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам доказів не збирає.

Враховуючи те, що позивач не надав жодного доказу його звернення саме до відповідача, відповідно жодного доказу будь якої відмови саме відповідача у задоволенні його звернення, жодного разу не звертався до Львівської обласної державної адміністрації, , яку визначив у цій справі відповідачем, та у позовній заяві не зазначив обставин, які підтверджували б наявність порушення його права та/або законного інтересу саме відповідачем у справі, то має недоведеність позивачем порушення, невизнання або оспорення його права, свободи чи інтересів саме відповідачем.

Також, в позовній заяві не має жодного нормативно-правового обґрунтування якою саме нормою, якого саме нормативно-правового акта передбачено обов`язок саме відповідача - Львівської обласної військової (державної) адміністрації, як бюджетної установи, здійснити відшкодування витрат саме позивача за медичні послуги з ендопротезування кульшового суглобу.

Твердження позивача про те, що фінансування видатків, пов`язаних з ендопротезування, проведення безкоштовних операцій, які належали до одержання ОСОБА_1 , здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету, який приймається Львівською обласною радою та виконується Львівською обласною державною адміністрацією, не має жодного доказового підтвердження. До позовної заяви не долучено копії відповідного рішення Львівської обласної ради, в позовній заяві не вказано жодних реквізитів такого рішення, що виключає можливість перевірки наведених доводів.

Враховуючи викладене, має місце факт відсутності заподіяння будь якої шкоди позивачу саме відповідачем.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст.1174 ЦК України є наявність в діях особи складу цивільно-правового правопорушення, елементами якого, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади (тут і далі - йдеться також й про органи місцевого самоврядування, про що не зазначається з огляду на обставини цієї справи) у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України (див. близькі за змістом висновки у пункті 8.49.5постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 925/556/21).

У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

За змістом статті 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (див. висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.

Аналізуючи фактичні обставини у спірних правовідносинах у цій справі, суд робить наступні висновки:

- позивач у позовній заяві взагалі не зазначає, які саме неправомірні (дії вчинено саме відповідачем (враховуючи, що позивач взагалі жодного разу не звертався до Львівської обласної державної адміністрації, , яку визначив у цій справі відповідачем), які він вважає такими, що заподіяли йому матеріальну шкоду;

- позивач у позовній заяві взагалі не зазначає, в чому саме полягає неправомірність (дій саме відповідача, яку саме норму закону порушено відповідачем;

- позивач у позовній заяві взагалі не зазначає, в чому саме безпосередньо полягає причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями саме відповідача та заподіяною йому шкодою.

За даних фактичних обставин має місце факт відсутності юридичного обов`язку саме відповідача (обласної державної адміністрації) здійснювати будь яке відшкодування позивачу.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Від позивача не надходило клопотань про залучення іншого співвідповідача, або про заміну відповідача на належного.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст259, 351 - 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської обласної військової (державної) адміністрації (Код , 79000, м. Львів, вул. Винниченка, 18) про відшкодування витрат за медичні послуги.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 07.11.2025 р.

Суддя В.Є. Радченко