Справа № 755/5582/24
"11" листопада 2025 р. місто Київ
Дніпровський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Савлук Т.В., розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 з вимогою:
«визнати, в порядку поділу майна подружжя, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по частині за кожним на однокімнатну квартиру загальною площею 36,3 кв.м., житловою площею 10,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ».
06 вересня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.
На підставі ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з положенням статті 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом.
Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі.
Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.
Судом встановлено, що 29 червня 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відділі реєстрації актів громадянського стану Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 39. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_1 ».
Від шлюбу подружжя має двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 07 березня 2024 року шлюб, зареєстрований 29 червня 1999 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бобровицького районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 39, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

21 листопада 2017 року між Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА» та ОСОБА_2 укладено договір участі в будівництві об`єкту нерухомості № Б-0112/7/810 від 21 листопада 2017 року.

Згідно з пунктом 1 акта прийому-передачі квартири від 24 січня 2019 року Приватне акцiонерне товариство «НЕО ВІТА» передало ОСОБА_2 для проведення ремонтних та оздоблювальних робіт квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 36,3 кв.м. та комплект ключів від цієї квартири в кількості 5 штук, а ОСОБА_2 , в свою чергу, прийняв зазначену квартиру разом із наданим комплектом ключів.

13 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Валприм», Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-депозитарний центр «Глобал» та ОСОБА_2 підписано акт виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу облігацій № БВ-173/17-3 від 21 листопада 2017 року.

28 березня 2019 року Приватне акцiонерне товариство «НЕО ВІТА» («Товариство») та ОСОБА_2 («Інвестор») склали акти про пред`явлення лоту облігацій до погашення до договору про участь у будівництві об`єкта нерухомості № Б-0112/7/810 від 21 листопада 2017 року, яким визначено, що інвестор пред`явив до погашення та перерахував у цінних паперах лот облігацій на рахунок Товариства (Емітента) № НОМЕР_1 , що знаходиться у депозитарної установи Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України», а Товариство (Емітент) 28 березня 2019 року прийняв до погашення та зарахував на власний рахунок у цінних паперах лот облігацій.

28 березня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА» та ОСОБА_2 підписано акт погашення облігацій (лоту), за яким всі зобов`язання за договором про участь у будівництві об`єкта нерухомості, в тому числі щодо погашення товариством лота, виконані в повному обсязі та належним чином.

28 березня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА» («Товариство») та ОСОБА_2 («Інвестор») підписано акт приймання-передачі квартири, відповідно до якого згідно з п. 3.7.3 договору про участь у будівництві об`єкта нерухомості товариство погашає облігації (Лот), визначені п.1 цього Акту, шляхом передачі Інвестору об`єкта відповідно до кількості придбаних інвестором облігацій, а інвестор приймає цей об`єкт, що знаходиться в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 та має наступні характеристики: найменування: квартира; вулиця та номер: АДРЕСА_4 ; загальна площа: 36,3; житлова площа: 10,3; кількість кімнат: 1.

28 березня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «НЕО ВІТА» («Товариство») та ОСОБА_2 («Інвестор») підписано акт про виконання зобов`язань, за яким відповідно до умов договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості № 5-0112/7/810 від 21 листопада 2017 року товариство передало, а інвестор отримав від Товариства усі необхідні документи для оформлення права власності на об?єкт нерухомості, а саме: акт прийому-передачі квартири від 28 березня 2019 року; акт про пред`явлення лоту облігацій до погашення від 28 березня 2019 року; технічний паспорт об`єкта нерухомості, виготовлений КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 травня 2019 року ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з висновком про вартість майна № 18-240314-001 вартість квартири АДРЕСА_2 , станом на 14 березня 2024 року становить 1 297 895 грн 17 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення

Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності.

Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб - подружжя - без визначення часток кожного з них.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах, шляхом визнання за позивачем права приватної власності на частки квартири АДРЕСА_2 , що набута сторонами за час зареєстрованого шлюбу та, відповідно, належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тому підлягає розподілу в розрізі даного спору.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись законодавством України, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поділу спільного майна подружжя у спосіб визначений позивачем шляхом визнання за позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 права власності на частки кожному квартири АДРЕСА_2 , оскільки судом встановлено, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами спірних правовідносин за час шлюб, тому є їхньою спільною сумісною власністю. З огляду на вимогу позивача про поділ майна, об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що є безумовним правом позивача як співвласника цього майна, такий поділ суд визнає правомірним та допустимим з урахуванням презумпції рівності часток, якій відповідають заявлені вимоги позивача в розрізі даного спору.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст. 325, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 280, 284, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, - задовольнити.

Визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на частку квартири АДРЕСА_5 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

С у д д я: