ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1074/23 Номер провадження 22-ц/814/3302/25Головуючий у 1-й інстанції Харченко В. Ф. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Ванда А.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у місті Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1

на рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 29 травня 2025 року, постановлене суддею Харченко В.Ф.,

у справі за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» і Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», про солідарне стягнення пені, інфляційних втрат і 3% річних через неналежне здійснення розрахунків за договором,

в с т а н о в и в:

01.05.2021 ОСОБА_3 звернувся в Ленінський районний суд м.Полтави із позовом, у якому, з урахуванням заяв про збільшення/зменшення позовних вимог від 20.05.2024 та 17.06.2024, просив стягнути солідарно із ТОВ «Полтаваенергозбут» та Держави Україна, в особі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, через Державний бюджет України, прострочене грошове зобов`язання за Договором №5260002 про купівлю-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 27.06.2019 у сумі 136 709,38 грн., із яких: 65 380,36 грн. сума основного зобов`язання (простроченого платежу), 56 998,59 грн. пеня, 10 827,40 грн. інфляційні втрати, 3 503,04 грн. 3% річних за користування утриманими коштами.

19.04.2023 ОСОБА_1 звернулася в Ленінський районний суд м.Полтави із позовом, у якому, з урахуванням заяв про збільшення/зменшення позовних вимог від 04.03.2024 та 12.06.2024, просила стягнути солідарно із ТОВ «Полтаваенергозбут» та Держави Україна, в особі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, через Державний бюджет України, прострочене грошове зобов`язання за Договором №5260001 про купівлю-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 31.05.2019 у сумі 249 400,20 грн., із яких: 123 654,71 грн. сума основного зобов`язання (простроченого платежу), 89 564,54 грн. пеня, 29 543,55 грн. інфляційні втрати, 6 637,39 грн. 3% річних за користування утриманими коштами.

В обґрунтування підстав позову до ТОВ «Полтаваенергозбут» зазначають, що 31.05.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Полтаваенергозбут» укладено договір купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №5260001, а 27.06.2019 між ОСОБА_3 та ТОВ «Полтаваенергозбут» договір №5260002, предметом яких є купівля товариством у позивачів електричної енергії за «зеленим» тарифом, виробленої у обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством.

Зазначають, що тривалий час ТОВ «Полтаваенергозбут» порушує умови договорів щодо оплати отриманої електричної енергії, а також вимоги частини першої статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії», якою гарантовано право споживача на відшкодування збитків, завданих внаслідок невиконання його контрагентами умов договорів, укладених на ринку електричної енергії.

Наголошують, що умовами укладеного між сторонами договору ТОВ «Полтаваенергозбут» взяло на себе обов`язок купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену генеруючою установкою домогосподарства позивачці за «зеленим» тарифом і здійснювати її оплату відповідно до умов договору та законодавства України, у т.ч. ПРРЕЕ.

Проте, ТОВ «Полтаваенергозбут» заперечує наявність вини у порушенні грошового зобов`язання, що, на думку позивачів, не звільняє контрагента від обов`язку здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії отриманої від позивачки. Зокрема, в контексті того, що ТОВ «Полтаваенергозбут» фінансується за рахунок бюджетних коштів, у т.ч. ПАТ «НЕК «Укренерго».

Зазначають, що за правилами статей 612, 625 ЦК України допущене ТОВ «Полтаваенергозбут» порушення умов зобов`язання є обґрунтованою підставою для нарахування та стягнення індексу інфляції, а також 3% річних, які за своєю суттю не є штрафними санкціями. Отже, відповідні нарахування не підпадають під правове регулювання п.п.16 п.1 Постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 та п.6 Постанови НКРЕКП №396 від 26.04.2022, на які посилається товариство, мотивуючи свою відмову у вчинення відповідних виплат у порядку досудового врегулювання спору. Натомість, підстави нарахування пені окремо визначені п.4.10. договору, який є обов`язковим до виконання.

В обґрунтування підстав позову, заявленого до Держави Україна в особі уповноваженого органу виконавчої влади зазначають, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, здійснює контроль за дотриманням ліцензіатом (ТОВ «Полтаваенергозбут») ліцензійних умов провадження господарської діяльності, а також дотримання зобов`язань щодо оплати електричної електроенергії за «зеленим» тарифом приватному домогосподарству, якому він установлений.

У межах заявлених спорів НКРЕКП визнало, що ТОВ «Полтаваенергозбут» допустило порушення зобов`язань за договорами, а отже порушення ліцензійних умов та нормативно-правових актів, які регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Зазначають, що оскільки Держава в особі НКРЕКП має повноваження і зобов`язана вжити заходів впливу по відношенню до ліцензіата, вона є гарантом виконання договірних зобов`язань, а тому на підстав статті 543 ЦК України є солідарним боржником.

Ухвалами Ленінського районного суду м.Полтави від 21.04.2023 та 08.05.2023 відкрито провадження у справах./а.с.70-71 т.1, а.с.45 т.3/

Ухвалами Ленінського районного суду м.Полтави від 19.07.2023 та 01.09.2023 справи передано за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області./а.с.206-208 т.1, 255-258 т.3/

Ухвалами Хорольського районного суду Полтавської області від 15.08.2023 та від 18.10.2023 справи прийнято до провадження та призначено до судового розгляду./а.с.223-224 т.1, а.с.9-10 т.4//

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 27.05.2024 об`єднано справи в одне провадження./а.с.244-248 т.4/

Розпорядження голови Хорольського районного суду Полтавської області від 25.03.2024 у зв`язку із неможливістю сформувати склад суду - справу передано Семенівському районному суду Полтавської області.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 03.04.2024 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 02.04.2025 закрито провадження у справах за об`єднаними позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за договорами, - у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Рішенням Семенівського районного суду Полтавської області від 29.05.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» на користь ОСОБА_1 3 % річних у загальній сумі 4058,53 грн та інфляційні втрати у загальній сумі 14480,85 грн через неналежне здійснення розрахунків за договором №5260001 від 31.05.2019 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством.

У задоволенні позову в частині стягнення більших сум: 89564,54 грн пені, 29543,45 грн інфляційних втрат і 6637,39 грн, як 3 % річних - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, - відмовлено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Полтаваенергозбут» 1995,20 грн судового збору на користь держави.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» на користь ОСОБА_3 3% річних у загальній сумі 2010,43 грн та інфляційні втрати у загальній сумі 4486,86 грн через неналежне здійснення розрахунків за договором №5260002 від 27.06.2019 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством.

У задоволенні позову в частині стягнення більших сум: 56216,77 грн пені, 11198,40 грн інфляційних втрат і 3327,52 грн як 3 % річних - відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, - відмовлено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь ОСОБА_3 1798,94 грн витрат зі сплати судового збору.

При постановленні рішення районний суд виходив із того, що починаючи із набрання чинності постановою НКРЕКП №333 від 27.02.2022, тимчасово зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії. Наведене виключає підстави нарахування та стягнення пені за договорами обох позивачів із 27.02.2022 на період дії в Україні воєнного стану, незалежно від її розмірів і строків нарахування.

Натомість суд першої інстанції погодився із доводами позивачів про задоволення позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат і 3 % річних на підставі ст.625 ЦК України. Зокрема: для позивачки ОСОБА_1 : із травня 2019 року по 26.04.2022: 3% річних у розмірі 1137,47 грн., інфляційні втрати - 7962,95 грн., що зумовлені несвоєчасними платежами з боку ТОВ «Полтаваенергозбут» за вироблену у її домогосподарстві електричну енергію; з 01.01.2023 по 01.02.2023: 3% річних - 10,88 грн, інфляційні втрати - 33,08 грн.; із січня 2023 року по травень 2025 року: 2910,18грн. - 3% річних; 6484,82 грн. - інфляційні втрати; для позивача ОСОБА_3 : із 01.01.2023 по 01.02.2023: 3% - 7,15 грн, інфляційні втрати - 21,73 грн.; із січня 2023 року по травень 2025 року: 2003,28 грн. - 3% річних; 4465,13 грн. - інфляційні втрати.

Виходячи із того, що надані сторонами відомості і розрахунки платежів за вироблену домогосподарствами позивачів електричну енергію упродовж березня - грудня 2022 року не містять перевищення річного строку платежу за кожен окремо взятий місяць, районний суд дійшов висновку, що позивачі не мають права на стягнення коштів у порядку статті 625 ЦК України за вироблену їх домогосподарствами електричну енергію упродовж вказаного періоду.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що позивачі не мають права на стягнення коштів у порядку статті 625 ЦК України за листопад та грудень 2022 року, оскільки терміни сплати коштів за ці місяці, починаючи із 01.02.2023 змінені до 25.11.2023 і до 25.12.2023.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача НКРЕКП, суд першої інстанції виходив із того, що останній належним чином виконав свої контрольні функції за зверненнями позивачів щодо дій відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут».

Розглянувши клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, районний суд виходив із того, що упродовж травня 2019 року - 02.04.2020, а також станом на 18.04.2024 та 27.03.2023 не сплив загальний 3-річний строк позовної давності за вимогами позивачів з оплати вартості електричної енергії та платежів за ст.625 ЦК України.

Позивачі оскаржили рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким заявлені ними позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги наголосила на тому, що застосована районним судом позиції Верховного Суду у справі №911/1359/22 сформована з відмінних правовідносин, де позивачем є ПАТ НЕК Укренерго, а відповідачем ПАТ Центренерго, тобто сторонами такої справи є учасники оптового ринку електричної енергії, а предметом спору - стягнення суми основного боргу, пені та нарахувань у порядку ст.625 ЦК України в частині повернення коштів за електричну енергію, що оплачена, однак відбір якої у період із 01.03.2022 по 31.03.2022 товариство зменшило.

Крім того, обґрунтовуючи свою правову позицію у справі №911/1359/22 Верховний Суд керувався положеннями частини третьої статті 6 Закону України «Про ринок електричної енергії», які не підлягають застосуванню до споживачів, які не є учасниками оптового енергетичного ринку.

При цьому поза увагою районного суду безпідставно залишена наведена нею позиція Великої Палати Верховного Суду, сформована у справі №233/2021/19 від 21.10.2021.

Вважає, що при постановлення оскаржуваного суд повинен був керуватися не постановами №322, №396 та №153, а статтею 1 Першого протоколу Конвенції, статями 22, 92 Конституції України, статтями 611, 612,625, 629, 714 ЦК України, а також статтями 57, 58, 63, 72, 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», пунктом 11.3.6 ПРРЕЕ, пунктом 11.3.18 ПРРЕЕ, підпунктом 29 пункту 2.2 Ліцензійних умов, пунктом 4.10 договору №5260001.

Наголошує, що до договору №5260001, ПРРЕЕ, ЗУ «Про ринок електричної енергії» та ЦК України не вносилися змін щодо скасування пені, відстрочення виконання основного зобов`язання, зменшення нарахувань інфляційних втрат та 3% річних.

Зазначає, що на даний час також відсутні правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 9-1 ЗУ «Про альтернативні джерела енергії», яка встановлює гарантії держави для приватних домогосподарств, генеруючі установки яких виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії та для яких встановлено "зелений" тариф", щодо закупівлі у кожному розрахунковому періоді електричної енергії, а також щодо розрахунків за таку електричну енергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами, в контексті норм пп.16 п.1 постанови №322, постанови №396 та постанови №153, які прямо суперечать цій нормі закону.

Із підстав викладеного вважає, що районний суд повинен був застосувати наведені нею у позовній заяви правові висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 16.04.2020 у справі №804/330/17, про те, що вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні їм суперечити. Відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу та застосувати правову норму частини 7 статті 10 ЦПК України, яка встановлює аналогічну імперативну вимогу.

Вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що НКРЕКП не є належним відповідачем у справі. Оскільки відповідачем є Держава в особі НКРЕКП, яка згідно із пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» здійснює державне регулювання, зокрема, у сфері енергетики, діяльність з забезпечення купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Наголошує, що зі змісту позовних вимог чітко вбачається, що відповідачем у справі є саме держава Україна, а не НКРЕКП. Тому хоча Держава Україна не є стороною договору №5260001, але Держава Україна підписуючи Конвенцію підтвердила, що вона, як Висока Договірна Сторона, відповідно до принципу субсидіарності, взяла на себе основну відповідальність за захист прав і свобод, визначених цією Конвенцією та протоколами до неї (преамбула Конвенції).

Вважає, що Держава Україна не забезпечила гарантії надані їй статтею 22 Конституції України. Це полягає в тому, що спочатку Регулятор прийняв пп.16 п.1 постанови №322, постанову №396, та постанову №153, які суперечать нормам статті 1 Першого протоколу Конвенції, статті 22 Конституції, частини 1 статті 611 ЦК України, пункту 5 частини 1 статті 58 ЗУ «Про ринок електричної енергії», частини 4 статті 72 ЗУ «Про ринок електричної енергії», частини 1 статті 75 ЗУ «Про ринок електричної енергії», статті 9-1 ЗУ «Про альтернативні джерела енергії», пунктів 11.3.6 та 11.3.18 ПРРЕЕ. А потім, районний суд, при ухваленні свого рішення, до спірних правовідносин застосував норми підзаконних актів пп.16 п.1 постанови №322, постанови №396, та постанови №153, замість того щоб застосувати правові норми наведених вище законів.

Такі дії Держави Україна призвели до значного звуження її прав за договором №5260001, що прямо суперечить гарантіям статті 22 Основного закону.

Позивач ОСОБА_3 також просив скасувати рішення суду першої інстанції з підстав, раніше детально викладених позивачем ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суд від 21.07.2025 відкрито апеляційне провадження; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її досудового розгляду, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 22.07.2025.

31.07.2025 та 06.08.2025 відповідачами подано відзиви на апеляційні скарги, які просять залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

29.10.2025 відповідач ТОВ «Полтаваенергозбут» подано заяву про розгляд справи без участі представника товариства.

29.10.2025 позивач ОСОБА_3 подав до апеляційного суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

У суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 доводи апеляційних скарг підтримала, наполягаючи на їх задоволенні.

Представник відповідача Костюк В.В. проти задоволення апеляційних скарг заперечив.

Інші учасники судового процесу, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, що з огляду на положення частини другої статті 362 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що між ТОВ «Полтаваенергозбут», як постачальником, і ПАТ «Укренерго», як замовником, укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0238-09021 від 20.08.2019, на умовах якого замовник сплачує постачальнику вартість послуг із купівлі енергії за «зеленим» тарифом відповідно до фактичних обсягів купівлі у розрахунковому періоді. Замовник зобов`язаний у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником та затвердженої регулятором.

Між ОСОБА_1 , як споживачем, і ТОВ «Полтаваенергозбут», як постачальником універсальних послуг, укладено договір №5260001 від 31.05.2019 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством. На умовах договору споживач взяв на себе зобов`язання продавати постачальнику електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання приватного господарства споживача, потужність 30 кВт, а постачальник зобов`язався купувати у споживача електричну енергію за зеленим тарифом, встановленим НКРЕКП в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в стоки, передбачені цим договором.

Згідно із пунктом 4.1 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата здійснюється до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до пункту 4.6 договору постачальник універсальних послуг щомісяця на основі отриманих показів засобів вимірювальної техніки не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, подає споживачу звіт про покази засобу вимірювальної техніки, обсяги та напрямки перетоків прийнятої-переданої електричної енергії.

Згідно із пунктом 4.10 договору у разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця наступного за розрахунковим, постачальник зобов`язаний сплатити споживачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За змістом пунктів 4.3-4.6 договору "зелений тариф після введення в експлуатацію генеруючої установки складає 5,5021 грн/Квт*год.; зміни встановленого НКРЕКП "зеленого" тарифу не потребують внесення змін до договору у частині його розміру.

Аналогічний за змістом договір укладено між позивачем ОСОБА_3 , як споживачем, і ТОВ «Полтаваенергозбут», як постачальником універсальних послуг, №5260002 від 27.06.2019 про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом приватним домогосподарством.

Судом установлено, що між ОСОБА_1 і ТОВ «Полтаваенергозбут» підписано акти (звіти) приймання передачі електричної енергії: 31.05.2019 щодо 104 кВт/год. за травень 2019 року, сума не вказана; 30.06.2019 щодо 1066 кВт/год. за червень 2019 року, сума не вказана; 31.07.2019 щодо 1033 кВт/год. за липень 2019 року, сума не вказана; 31.08.2019 щодо 1264 кВт/год. за серпень 2019 року, сума не вказана; 30.09.2019 щодо 1424 кВт/год. за вересень 2019 року, сума не вказана; 31.10.2019 щодо 1040 кВт/год. за жовтень 2019 року, сума не вказана; 30.11.2019 щодо 520 кВт/год. за листопад 2019 року, сума не вказана; 31.12.2019 щодо 359 кВт/год. за грудень 2019 року, сума не вказана; 31.01.2020 щодо 279 кВт/год. за січень 2020 року, сума не вказана; 29.02.2020 щодо 821 кВт/год. за лютий 2020 року, сума не вказана; 31.03.2020 щодо 1579 кВт/год. за березень 2020 року, сума не вказана; 30.04.2020 щодо 2873 кВт/год. за квітень 2020 року, сума не вказана; 31.05.2020 щодо 3012 кВт/год. за травень 2020 року на суму 15429,27 грн; 30.06.2020 щодо 4650 кВт/год. за червень 2020 року на суму 23820,09 грн; 31.07.2020 щодо 6027 кВт/год. за липень 2020 року на суму 32749,51 грн; 31.08.2020 щодо 4890 кВт/год. за серпень 2020 року на суму 26571,28 грн; 30.09.2020 щодо 4916 кВт/год. за вересень 2020 року на суму 26712,56 грн; 31.10.2020 щодо 2997 кВт/год. за жовтень 2020 року на суму 17889,09 грн; 01.12.2020 щодо 780 кВт/год. за листопад 2020 року, сума не вказана; 31.12.2020 щодо 876 кВт/год. за грудень 2020 року на суму 5228,84 грн; 31.01.2021 щодо 451 кВт/год. за січень 2021 року на суму 2794,22 грн; 28.02.2021 щодо 2322 кВт/год. за лютий 2021 року на суму 14386,18 грн; 31.03.2021 щодо 3633 кВт/год. за березень 2021 року на суму 22508,61 грн; 30.04.2021 щодо 3863 кВт/год. за квітень 2021 року на суму 23108,53 грн; 31.05.2021 щодо 4977 кВт/год. за травень 2021 року на суму 29857,52 грн; 01.07.2021 щодо 5165 кВт/год. за червень 2021 року на суму 30985,35 грн; 01.08.2021 щодо 6579 кВт/год. за липень 2021 року на суму 39154,26 грн; 01.09.2021 щодо 5572 кВт/год. за серпень 2021 року на суму 33161,20 грн; 01.10.2021 щодо 3840 кВт/год. за вересень 2021 року на суму 22853,38 грн; 01.11.2021 щодо 3567 кВт/год. за жовтень 2021 року на суму 20358,65 грн; 01.12.2021 щодо 2053 кВт/год. за листопад 2021 року на суму 11717,50 грн; 01.01.2022 щодо 630 кВт/год. за грудень 2021 року на суму 3595,73 грн; 01.02.2022 щодо 904 кВт/год. за січень 2022 року на суму 5033,92 грн; 01.03.2022 щодо 2405 кВт/год. за лютий 2022 року на суму 13392,24 грн; 01.04.2022 щодо 4465 кВт/год. за березень 2022 року на суму 24863,35 грн; 01.05.2022 щодо 3297 кВт/год. за квітень 2022 року на суму 18359,34 грн; 01.06.2022 щодо 5662 кВт/год. за травень 2022 року на суму 31528,85 грн; 01.07.2022 щодо 6056 кВт/год. за червень 2022 року на суму 33722,84 грн; 01.08.2022 щодо 5871 кВт/год. за липень 2022 року на суму 32692,66 грн; 01.09.2022 щодо 5062 кВт/год. за серпень 2022 року на суму 28187,75 грн; 01.10.2022 щодо 2642 кВт/год. за вересень 2022 року на суму 14711,98 грн; 01.11.2022 щодо 2598 кВт/год. за жовтень 2022 року на суму 17085,23 грн; 01.12.2022 щодо 679 кВт/год. за листопад 2022 року на суму 4465,31 грн; 01.01.2023 щодо 434 кВт/год. за грудень 2022 року на суму 2854,11 грн; 01.02.2023 щодо 809 кВт/год. за січень 2023 року на суму 5654,91 грн; 01.03.2023 щодо 2081 кВт/год. за лютий 2023 року на суму 14546,19 грн; 30.04.2024 щодо 5004 кВт/год. за квітень 2024 року на суму 37981,47 грн.

ТОВ «Полтаваенергозбут» листом від 17.03.2023 №02-9-1/2720 повідомило позивачку ОСОБА_1 , що відповідно до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування не проводяться нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії. Із цієї підстави не може бути задоволено претензію про сплату пені, 3 % річних. ТОВ «Полтаваенергозбут» своєчасно направляє до ПАТ «Укренерго» акти приймання-передачі, але останнє затримує їх своєчасні підписання і оплату, що зумовлює затримку у платежах на користь ОСОБА_1 . При цьому, ТОВ «Полтаваенергозбут» зобов`язується невідкладно здійснити розрахунки щодо виплати мінімального гарантованого розміру придбаної у ОСОБА_1 виробленої електроенергії.

НКРЕКП листом від 20.03.2023 №7951/14.1.1/9-23 повідомила позивачку ОСОБА_1 про наявність порушень з боку ТОВ «Полтаваенергозбут» щодо розрахунків за вироблену електричну енергію. Контроль здійснюється у формі планових та позапланових виїзних чи невиїзних перевірок. Підстав для проведення позапланової перевірки ТОВ «Полтаваенергозбут» не вбачається.

Актом за результатами планової невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства та ліцензійних умов з постачання електричної енергії споживачу ТОВ «Полтаваенергозбут» від 27.04.2023 №208 установлено, зокрема, порушення 15-денного розрахунку за придбану електричну енергію вироблену генеруючи ми установками приватних домогосподарств потужність яких не перевищує 30 кВт.

Постановою НКРЕКП №943 від 23.05.2023 внесено застереження ТОВ «Полтаваенергозбут» щодо недопущення надалі недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з постачання електричної енергії.

Розпорядженням НКРЕКП №137-р від 23.05.2023 зобов`язано ТОВ «Полтаваенергозбут» усунути виявлені порушення.

Аналогічні дії і зміст рішень НКРЕКП вчинило щодо позивача ОСОБА_3 , зокрема листами від 20.03.2023 №7956/14.1.1/9-23 і від 25.04.2023 №10553/14.2.1/9-23.

Між ОСОБА_3 та ТОВ «Полтаваенергозбут» підписано акти приймання передачі (купівлі-продажу) електричної енергії: 01.07.2022 щодо 78 кВт/год. за липень 2022 року на суму 434,34 грн; 01.08.2022 щодо 4465 кВт/год. за липень 2022 року на суму 24863,35 грн; 01.09.2022 щодо 3751 кВт/год. за серпень 2022 року на суму 20887,44 грн; 01.10.2022 щодо 1926 кВт/год. за вересень 2022 року на суму 10724,93 грн; 01.11.2022 щодо 1707 кВт/год. за жовтень 2022 року на суму 11225,74 грн; 01.12.2022 щодо 454 кВт/год. за листопад 2022 року на суму 2985,64 грн; 01.01.2023 щодо 182 кВт/год. за грудень 2022 року на суму 1196,89 грн; 01.02.2023 щодо 337 кВт/год. за січень 2023 року на суму 2355,63 грн; 01.03.2023 щодо 690 кВт/год. за лютий 2023 року на суму 4823,10 грн; 13.07.2023 щодо 4437 кВт/год. за травень 2023 року на суму 31350,51 грн; 19.07.2023 щодо 4176 кВт/год. за червень 2023 року на суму 29506,36 грн; 18.08.2023 щодо 4336 кВт/год. за липень 2023 року на суму 31041,42 грн; 14.09.2023 щодо 4443 кВт/год. за серпень 2023 року на суму 31807,44 грн; 26.10.2023 щодо 3389 кВт/год. за вересень 2023 року на суму 24261,85 грн; 02.04.2024 щодо 1788 кВт/год. за жовтень 2023 року на суму 12683,89 грн; 02.04.2024 щодо 516 кВт/год. за листопад 2023 року на суму 3660,45 грн; 23.02.2024 щодо 357 кВт/год. за грудень 2023 року на суму 2532,52 грн; 26.04.2024 щодо 354 кВт/год. за січень 2024 року на суму 2581,08 грн; 26.04.2024 щодо 1005 кВт/год. за лютий 2024 року на суму 7327,66 грн; 26.04.2024 щодо 2090 кВт/год. за березень 2024 року на суму 15238,61 грн.

ТОВ «Полтаваенергозбут» листом від 17.03.2023 №02-9-1/2719 повідомило позивачеві ОСОБА_3 , що відповідно до постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування не проводяться нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії. З цієї підстави не може бути задоволено претензію про сплату пені, 3 % річних. При цьому ТОВ «Полтаваенергозбут» своєчасно направляє до ПАТ «Укренерго» акти приймання-передачі, але останнє затримує їх своєчасні підписання і оплату, що зумовлює затримку у платежах на користь ОСОБА_3 ТОВ «Полтаваенергозбут» зобов`язується невідкладно здійснити розрахунки щодо виплати мінімального гарантованого розміру придбаної у ОСОБА_3 виробленої електроенергії.

Частково задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив із того, що преамбули договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством визначають, що під час їх виконання сторони зобов`язуються діяти відповідно до чинного законодавства, Закону України «Про ринок електричної енергії», Кодексу комерційного обліку, Кодексу розподілу, Правил роздрібного ринку електричної енергії, Порядку продажу, обліку та розрахунків за електричну енергію, що вироблена з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики.

При цьому, судом враховано, що хоча постанова НКРЕКП №332 від 25.02.2022 має нижчу юридичну силу порівняно з ЦК України та ГК України, втім її норми є обов`язковими до виконання всіма учасниками ринку та мають застосовуватись останніми у своїй господарській діяльності на ринку електроенергії, зокрема, які уклали між собою двосторонні договори відповідно до статті 66 Закону України «Про ринок електричної енергії». Відтак, починаючи із набрання чинності постановою НКРЕКП №333 від 27.02.2022 тимчасово зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Із підстав викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування та стягнення пені за договорами обох позивачів із 27.02.2022 на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування є наразі неможливим. При цьому не має значення що право на стягнення відповідної пені можливо виникло до 27.02.2022 та існує упродовж усього часу розгляду цієї справи. Отже, суд першої інстанції відмовляє стягненні з ТОВ «Полтаваенергозбут» на користь ОСОБА_1 ініційованих нею 89 564,54 грн. пені, а також на користь ОСОБА_3 ініційованих ним 56 998,59 грн пені.

Разом із цим суд першої інстанції погодився із твердженнями позивачів щодо підставності стягнення інфляційних втрат і 3 % річних згідно зі статтею 625 ЦК України.

Визначаючи розмір стягнення в порядку статті 625 ЦК України та період розрахунку, районний суд виходив із того, що позивачі мають право на відповідні нарахування за період до 26.04.2022 та постановляє до стягнення на користь ОСОБА_1 за період травень 2019 року - 26.04.2022: 1 137,47 грн - 3% річних, 7 962,95 грн - інфляційні втрати; а на користь позивача ОСОБА_3 : 2 003,28 грн. 3,0% річних, 4 465,13 грн. інфляційні втрати.

Складені позивачами розрахунки заборгованостей за період 26.04.2022 - 01.02.2023 не враховують мінімально гарантованого щомісячного розміру оплати виробленої електричної енергії, а тому не взяті судом першої інстанції до уваги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до відповідача НКРЕКП, суд першої інстанції виходив із того, що останній належним чином виконав свої контрольні функції за зверненнями позивачів щодо дій відповідача ТОВ «Полтаваенергозбут».

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційних скарг позивачів їх правильність не спростовують, оскільки зводяться до довільного трактування норм матеріального права, які суд першої інстанції правильно застосував.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та законодавству, що регулює спірні правовідносини колегія судді звертає увагу на наступне.

Згідно із частинами першою та третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП №332 від 25 лютого 2022 року на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії.

Пунктом 96 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор малої системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець, оператор установки зберігання енергії та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії в порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно із пунктом 98 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор установки зберігання енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, або юридична особа (крім гідроакумулюючих електростанцій), яка здійснює діяльність із зберігання енергії з метою продажу електричної енергії, що відпускається з установки зберігання енергії, та/або з метою надання допоміжних послуг чи надання послуг з балансування за допомогою установки зберігання енергії.

Постановою НКРЕКП №312 від 14.03.2018 затверджено Правила роздрібного ринку електричної енергії. Розділом 11.3 указаної постанови регулює особливості продажу та обліку електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств, а також розрахунків за неї.

Відповідно до пункту 11.3.1 індивідуальний побутовий споживач, що встановив у межах свого приватного(-их) домогосподарства(-в) генеруючу(-і) установку(-ки), призначену(-і) для виробництва електричної енергії з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру з можливістю відпуску електричної енергії в мережу оператора системи або інших власників мережі, має право у межах сумарної встановленої потужності генеруючих установок (яка визначається на підставі паспортів точок розподілу як сумарна потужність встановлених генеруючих установок за всіма площадками вимірювання приватного(-их) домогосподарства(-в), які належать індивідуальному побутовому споживачу на території України, у тому числі на праві спільної власності (спільне майно), і не має перевищувати рівень встановленої потужності для відповідної категорії генеруючої установки, визначеної законом), здійснювати продаж виробленої електричної енергії, в обсязі, що перевищує місячне споживання приватного(-их) домогосподарства(-в) відповідно до цих Правил, та на підставі договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, що є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, до умов якого побутовий споживач приєднався відповідно до цих Правил.

Згідно із абзацом 2 пункту 11.3.2 власник приватного домогосподарства має право на встановлення установки зберігання енергії. Відпуск власником приватного домогосподарства обсягів електричної енергії в мережу ОЕС України або в мережі інших власників електричних мереж, виробленої власною(-ими) генеруючою(-ими) установкою(-ами) та які накопичені в установці зберігання енергії від власної(-их) генеруючої(-их) установки(-ок), допускається за умови дотримання вимоги, що в будь-який час потужність, з якою здійснюється відпуск електричної енергії, не перевищує встановлену потужність генеруючих установок такого споживача, а також за наявності окремого комерційного обліку електричної енергії, перетікання якої здійснено як до, так і з установки зберігання енергії відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку.

Із наведеного слідує, що позивачі, як фізичні особи, які у своєму приватному домогосподарстві мають генеруючі установки, призначені для виробництва електричної енергії для власних потреб, невикористану вироблену електроенергію зберігають та продають на підставі укладених договорів купівлі-продажу. Тобто позивачі є операторами установки зберігання енергії, на яких, як на учасників ринку електричної енергії, поширюється підпункт 16 пункту 1 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовів у частині стягнення пені у зв`язку з її нарахуванням у період введення в Україні воєнного стану.

Стосовно підставності стягнення та належності розрахунку в порядку частини другої статті 625 ЦК України, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті714 ЦК України за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.3.2 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» визначено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Тобто інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місця.

Із огляду на викладені норми матеріального права, виходячи із фактичних обставин цієї справи, суд першої інстанції правильно визначився із період обрахування, травень (2019 року - 26.04.2022) навівши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який узгоджується із наявними у справі доказами.

Доводів на спростування викладеного апеляційні скарги позивачів не містять, а надані ними розрахунки стягнення суд першої інстанції вмотивовано відхилив, як такі, що не враховують мінімально гарантованого щомісячного розміру оплати виробленої електричної енергії.

Твердження позивачів щодо безпідставного врахуванням районним судом позиції Верховного Суду у справі №911/1359/22, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки незалежно від того, що відповідні висновки сформовані з відмінних правовідносин, оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно застосованих нормах ЦК України, Закону України «Про ринок електричної енергії» та із урахуванням постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022, які є обов`язковими для застосування.

Натомість, наведена позивачами позиція Великої Палати Верховного Суду, сформована у справі №233/2021/19 від 21.10.2021, стосується застосування положень статей 203, 205 ЦК України та Перехідних положень Земельного Кодексу України в контексті переукладення договору оренди землі та припинення договору оренди земельної частки (паю) шляхом його розірвання.

Відтак, позиція ВП ВС у такій справі не впливає на той факт, що нарахування та стягнення пені за договорами обох позивачів із 27.02.2022 та на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування є наразі неможливим, а також не змінює період стягнення належність розрахунку за частиною другою статті 625 ЦК України.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до загального цитування статтею 1 Першого протоколу Конвенції, статей 22, 92 Конституції України, статей 611, 612, 625, 629, 714 ЦК України, а також статей 57, 58, 63, 72, 75 Закону України «Про ринок електричної енергії», пункт 11.3.6 ПРРЕЕ, пункт 11.3.18 ПРРЕЕ, підпункт 29 пункту 2.2 Ліцензійних умов, пунктом 4.10 договору №5260001.

Посилання позивачів на відсутність правових висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 9-1 Закону України «Про альтернативні джерела енергії», не вливають на вмотивованість оскаржуваного рішення при постановленні якого суд першої інстанції керувався належними нормами матеріального права.

Стосовно підставності позовних вимог до Держави в особі НКРЕКП, колегія суддів зазначає наступне

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі Закон про НКРЕКП), НКРЕКП є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 2 Закону про НКРЕКП передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері комунальних послуг: діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення в обсягах понад рівень, що встановлюється умовами та правилами провадження господарської діяльності (ліцензійними умовами).

Відповідно до статті 3 Закону про НКРЕКП Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Статтею 17 Закону про НКРЕКП визначено функції та повноваження Регулятора.

Крім того, статтею 5 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» визначено, що державне регулювання у сфері альтернативних джерел енергії здійснює Кабінет Міністрів України чи за його дорученням спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у відповідній сфері в порядку, визначеному законодавством. Державне регулювання у сфері альтернативних джерел енергії здійснюється шляхом: розроблення, затвердження та запровадження норм, правил виробництва, передачі, транспортування, постачання, зберігання і споживання енергії, виробленої з альтернативних джерел; нагляду та контролю за безпечним виконанням робіт на об`єктах альтернативної енергетики незалежно від їх форми власності, безпечною експлуатацією енергогенеруючого обладнання та за режимами передачі і споживання енергії; нагляду та контролю за додержанням вимог технічної експлуатації на об`єктах альтернативної енергетики незалежно від їх форми власності, технічної експлуатації енергетичного обладнання об`єктів, підключених до об`єднаної енергетичної системи України; встановлення тарифів на електричну енергію, вироблену на об`єктах альтернативної енергетики, а також на теплову енергію, видобуту з альтернативних джерел; всебічного заохочення і підтримки науково-дослідницьких, дослідноконструкторських робіт, діяльності винахідників і раціоналізаторів, спрямованих на розвиток виробництва та використання альтернативних джерел енергії.

Частиною першою статті 19 Закону про НКРЕКП встановлено, що Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність, зокрема, у сфері енергетики, законодавства у відповідній сфері та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.

Відповідно до пункту 3.7 Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.06.2018 №428 (далі Порядок контролю), планові перевірки проводяться відповідно до переліків питань, наведених у додатках 4-18 до цього Порядку контролю, які є складовими акта, складеного за результатами проведення перевірки дотримання ліцензіатом вимог законодавства та ліцензійних умов у відповідних сферах (далі Перелік питань). Зокрема відповідно до пункту 4.7 Переліку питань для перевірки дотримання вимог законодавства та ліцензійних умов суб`єктами господарської діяльності, які здійснюють постачання електричної енергії, що є додатком 8 до Порядку контролю, передбачено, а саме: «Ліцензіат купує електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, відповідно до правил роздрібного ринку та надає оператору системи передачі послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії».

Із огляду на викладені норми права у справі, що переглядається матеріалами справи підтверджено, у період з 31.03.2023 по 27.04.2023 НКРЕКП здійснено планову перевірку ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» за період діяльності з 01.01.2022 по 31.12.2022.

За результатами перевірки складно Акт перевірки дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства та ліцензійних умов з постачання електричної енергії споживачу від 27.04.2023 №208 та встановлено порушення ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» вимог:

- пункту 1 частини другої статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії» щодо обов`язку електропостачальника дотримуватися ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;

- підпункту 10 пункту 2.3 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, затверджених постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1469, щодо обов`язку Ліцензіата купувати електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, величина встановленої потужності яких не перевищує 30 кВт, за «зеленим» тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими приватними домогосподарствами, відповідно до правил роздрібного ринку;

- пункту 11.3.20 глави 11 розділу ХІ Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, яким встановлено, що розрахунок за придбану електричну енергію постачальник універсальних послуг здійснює не пізніше 15 днів після закінчення розрахункового періоду на основі Звіту про обсяги та напрями перетоків електричної енергії.

23.05.2023 розглянуто Акт №208 та прийнято постанову від 23.05.2023 №943 «Про накладення штрафу на ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та порушення Ліцензійних умов з постачання електричної енергії споживачу та здійснення заходів державного регулювання», у т. ч. за порушення вимог пункту 1 частини другої статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії», підпункту 10 пункту 2.3 Ліцензійні умов з постачання електричної енергії споживачу та пункту 11.3.20 глави 11 розділу ХІ ПРРЕЕ.

Пунктом 2 розпорядження НКРЕКП від 23.05.2023 №137-р «Про усунення порушень ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» Товариство було зобов`язано усунути порушення пункту 11.3.20 глави 11 розділу ХІ ПРРЕЕ, для чого забезпечити розрахунки у повному обсязі за придбану електричну енергію, яка вироблена приватними домогосподарствами у 2022 році, відповідно до вимог пункту 2 постанови НКРЕКП від 30.01.2023 №153 «Про визнання такою, що втратила чинність постанови НКРЕКП від 26.04.2022 №396».

Позивачі, заявивши позовні вимоги про солідарне стягнення із ТОВ «Полтаваенергозбут» та Держави Україна, в особі НКРЕКП, пені, інфляційних втрат та 3% річних за користування утриманими коштами, які ґрунтуються на положеннях договорів купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, не конкретизували порушення індивідуального права кожного з них Державою в особі уповноваженого органу, який не є стороною відповідного зобов`язання.

При цьому прийняті НКРЕКП рішення позивачами не оскаржені, а протиправність дій не встановлена, що виключає підстави покладення на Державу, як солідарного боржника, відповідальності за прострочення оплати за придбану електричну енергію та порушення прав споживачів.

Доводи апеляційних скарг правильність таких висновків не спростовують. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Семенівського районного суду Полтавської області від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови 06.11.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак