Справа № 342/549/25
Провадження № 2/342/479/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді Андріюк І.Г.,

з участю секретаря судового засідання Малик Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ,в інтересах якого діє представник - адвокат Бундзяк Уляна Максимівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами,

в с т а н о в и в:

Адвокат Бундзяк У.М. звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги представник позивача мотивувала тим, що державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області С.В.Капріян заведено спадкову справу № 226/2022 згідно заяви ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розглянувши звернення ОСОБА_1 , нотаріус, 13 травня 2025 року, прийняла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку із реєстрацією спадкового господарства, як колгоспний двір, що унеможливлює визначити частку спадкодавця.

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 08.03.1990 та інформації Поточищенського старостинського округу спадкове господарство побудоване на земельній ділянці площею 0,25 га у АДРЕСА_1 та належить до суспільної групи колгоспників, головою якого був ОСОБА_5 .

Колгоспний двір припинений після введення в дію Закону України «Про власність» - з 15.04.1991. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Станом на 15.04.1991 у спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9

ОСОБА_5 вступив в управління спадщиною після смерті мами ОСОБА_6 відповідно до норм ЦК України 1963 року.

За життя, 30.03.2005, ОСОБА_5 зробив письмове розпорядження, яким жилий будинок за вищевказаною адресою заповів своїй дружині ОСОБА_4 , яка вступила в управління спадщиною після смерті чоловіка.

18 вересня 2009 року ОСОБА_4 спадкове будинковолодіння заповіла онукові - позивачеві ОСОБА_1 . Даний заповіт посвідчений секретарем Поточищенської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №37, ніким не скасований та не оскаржуваний.

Інших спадкоємців, крім позивача, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , немає.

Ухвалою суду від 01.07.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, подали до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 та просять визнати за кожним з них право власності на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов мотивований тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 08.03.1990 житлове господарство, розташоване по АДРЕСА_1 , належить до суспільної групи колгоспників, головою якого був ОСОБА_5 . Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Станом на 15 квітня 1991 року (час припинення колгоспних дворів) в спадковому господарстві проживали та були зареєстровані: голова господарства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Отже, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/6 частині будинковолодіння. Позивачі за зустрічним позовом бажають зареєструвати право власності на належні їм частки у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим просять визнати за ними право власності на дані частки.

Ухвалою суду від 24.07.2025 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 13.10.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача-відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бундзяк У.М. 03.11.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача-відповідача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачі-позивачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у зустрічному позові просили розгляд справи проводити без їх участі. 26.08.2025 судом засобами поштового зв`язку від відповідачів-позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримано заяву про розгляд справи без їх участі, де зазначено, що вимоги зустрічної позовної заяви вони підтримують в повному обсязі.

Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність від 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56.

Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 08 березня 1990 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 23 від 14 лютого 1990 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5 .

Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР).

У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників.

Копіями витягів з погосподарських книг Поточищенської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по АДРЕСА_1 , - колгоспний двір, членами колгоспного двору були:

- у 1986-1990 роках: голова сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12., вибула 12.08.1986 на роботу в Чернівецьку область; дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- у 1991-1995 роках (особовий рахунок № НОМЕР_1 ): голова сім`ї ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; зять ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ; онук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; внуча ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку із реєстрацією шлюбу 24 лютого 1949 року із ОСОБА_11 змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_6 », актовий запис № 9, складений виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради, що стверджується копією архівної довідки від 01.10.2025 № Б-100(Ц)/06-06, виданої Державним архівом Івано-Франківської області.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 22 листопада 1986 року Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , у зв`язку із укладенням шлюбу 22.11.1986 змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_2 », актовий запис № 19 від 22 листопада 1986 р.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у зв`язку із укладенням шлюбу 10.07.1986 змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_8 », актовий запис № 23 від 10 липня 1986 р., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 10 липня 1986 р.

Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату.

Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

Станом на 15.04.1991 за адресою АДРЕСА_2 проживали і були зареєстровані: власник домогосподарства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зять ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , внук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується копією довідки № 12-167, виданої 02.04.2025 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , станом на 15.04.1991 у господарстві по АДРЕСА_1 не проживала та не була зареєстрована. Доказів того, що ОСОБА_8 , яка була працездатним членом двору, не менше трьох років підряд до цієї дати своєю працею і коштами брала участь у веденні спільного господарства двору суду не надано. У зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що ОСОБА_8 втратила право на частку в майні колгоспного двору, хоча була його членом у 1986 році.

З наведеного слідує, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/6 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні.

Член колгоспного двору ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_14 у віці 85 років у АДРЕСА_1, актовий запис № 14 від 02 травня 2001 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 02 травня 2001 року Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Оскільки ОСОБА_6 померла до 01.01.2004, застосовується Цивільний кодекс УРСР 1963 року.

Згідно ст. 524 Цивільний кодекс УРСР згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ) проживала за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з нею проживали та були зареєстровані: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується довідкою № 12-238, виданою 14.05.2025 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради.

Родинні відносини між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , та спадкодавцем ОСОБА_6 , як сином та матір`ю, підтверджуються копіями: повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 11 квітня 1980 р., згідно якого матір`ю ОСОБА_5 є ОСОБА_6 , актовий запис № 1 від 04 січня 1940 р.; архівної довідки від 01.10.2025 № Б-100(Ц)/06-06, виданої Державним архівом Івано-Франківської області, з якої слідує, що ОСОБА_6 у зв`язку із реєстрацією шлюбу 24 лютого 1949 року змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_6 », актовий запис № 9.

ОСОБА_6 заповіту не вчиняла. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є її син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 судом не встановлено.

Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Із копії спадкової справи № 775/2002, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що ОСОБА_5 , прийнявши спадщину після смерті матері, як спадкоємець першої черги за законом, 21.12.2002 подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно спадкодавця. Йому 24.12.2002 видано два свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № 2109 та за № 2110, на спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) розміром 70,11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій на підставі сертифікату про земельну частку (пай) серії РН № 221991, та із права на майновий пай, що належав померлій згідно майнового сертифіката серії НОМЕР_16.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_6 входить також 1/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала їй як члену колишнього колгоспного двору, яку успадкував ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом, однак документи на дану частку спадкового майна не оформив.

Згідно ч.3 ст.1296 ЦПК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

За заповітом, посвідченим 30.03.2005 секретарем виконкому Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 11, ОСОБА_5 , житель с.Поточище Городенківського району Івано-Франківської області, належні йому земельні і майнові паї, що знаходяться в оренді в ПФГ «Поточище», заповів своїй дочці ОСОБА_2 ; жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , земельні ділянки, що належать до особистого підсобного господарства, та все інше майно рухоме і нерухоме, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і на що він за законом матиме право заповів своїй дружині ОСОБА_4 . Заповіт не відмінено і не скасовано, про що свідчить відмітка секретаря виконкому Поточищенської сільської ради від 11.10.2005.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_16 у віці 65 років у АДРЕСА_1, актовий запис № 16 від 14 травня 2005 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 14 травня 2005 року Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_5 помер після ІНФОРМАЦІЯ_17 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_16 ) проживав за адресою: АДРЕСА_1 ; разом з ним проживала та була зареєстрована дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується довідкою № 12-237, виданою 14.05.2025 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради.

Те, що спадкодавець ОСОБА_5 , 1940 р.н., та ОСОБА_19 , 1942 р.н., були подружжям свідчить копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7 , виданого 22 лютого 1964 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3 від 22 лютого 1964 р.

Відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є дочкою спадкодавця ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 , виданого 07 грудня 1967 року виконавчим комітетом Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, з якого слідує, що при реєстрації народження ОСОБА_2 присвоєно прізвище « ОСОБА_12 », актовий запис № 30 від 07 грудня 1967 р.; свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 22 листопада 1986 р. Поточищенською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого вбачається, що ОСОБА_2 у зв`язку із укладенням шлюбу із відповідачем-позивачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_2 », актовий запис № 19 від 22 листопада 1986 р.

Відповідач-позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , є сином відповідачів-позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , актовий запис № 1849 від 21 вересня 1988 р., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого 21 вересня 1988 р.

Наведене свідчить, що відповідач-позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Із копії спадкової справи № 664/2006, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_5 на заповідане їй майно. Їй державним нотаріусом Городенківської районної державної нотаріальної контори 07.09.2006 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1724, на спадкове майно, яке складається із двох сертифікатів серії РН № 221706 та РН № 221991 на право на земельну частку (пай) розміром 70,11 та 70,11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, та із майнового сертифіката серії НОМЕР_17 та НОМЕР_16.

ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_5 на заповідане їй майно, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині ОСОБА_5 та прийняли спадщину, - судом не встановлено.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_5 входить також 2/6 (1/3) частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , 1/6 частки якого належала йому, як члену колишнього колгоспного двору, а 1/6 частки успадкована ним після смерті матері ОСОБА_6 , як спадкоємцем першої черги за законом, однак до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна ОСОБА_5 не звертався. Дане спадкове майно заповідане ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом не зверталася.

За заповітом, посвідченим 30 березня 2005 р. секретарем виконкому Поточищенської сільської ради, зареєстрованим в реєстрі за № 12, ОСОБА_4 , жителька АДРЕСА_1, належний їй земельний і майновий паї, що знаходяться в оренді в ПФГ «Поточище» заповіла своїй дочці ОСОБА_8 .

Те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є дочкою ОСОБА_4 , стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , виданого 21 жовтня 1964 р., та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 10 липня 1986 р.

Згідно заповіту, посвідченого 18 вересня 2009 р. секретарем Поточищенської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 37, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_1, жилий будинок з господарськими будівлями і присадибною ділянкою по АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 .

Заповіти чинні, зареєстровані у спадковому реєстрі за № 44446510 (номер в реєстрі нотаріальних дій 12) та за № 48370746 (номер в реєстрі нотаріальних дій 37), що стверджується копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69352421, виданої 01.07.2022 Городенківською державною нотаріальною конторою.

Відповідно до ч.2 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Оскільки заповіт, складений ОСОБА_4 18.09.2009 (номер в реєстрі нотаріальних дій 37) не суперечить заповіту, складеному нею 30.03.2005 (номер в реєстрі нотаріальних дій 12), тому новий заповіт не скасовує попередній.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років у м. Чернівці Чернівецької області, актовий запис № 1302 від 24 травня 2022 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_11 , виданого 24.05.2022 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина.

Оскільки ОСОБА_4 померла після ІНФОРМАЦІЯ_17 , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_20 ) проживала та була зареєстрована одна за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою № 12-236, виданою 14.05.2025 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради.

Із копії спадкової справи № 226/2022, наданої суду державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, вбачається, що ОСОБА_8 та позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємці за заповітами, посвідченими 30.03.2005 та 18.09.2009, прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_20 , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини (18.11.2022 та 01.07.2022). Копією Витягу № 69352491 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданого 01.07.2022 Городенківською державною нотаріальною конторою, підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 69429766 (номер у нотаріуса 226/2022), спадкодавець - ОСОБА_4 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_20 .

Спадкоємців, які відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, мають обов`язкову частку в спадщині ОСОБА_4 та прийняли спадщину, - судом не встановлено. Того, хто пережив подружжя, у померлої немає.

ОСОБА_8 , прийнявши спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом від 30.03.2005, 16.05.2025 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заповідане їй спадкове майно. Їй державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори 16.05.2025 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 911, на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :07:001:0003, загальною площею 1,0285 га, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ІФ № 062781.

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_4 входить також 3/6 (1/2) частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , 1/6 частки якого належала їй, як члену колишнього колгоспного двору, а 2/6 частки успадкована нею після смерті чоловіка ОСОБА_5 , як спадкоємцем за заповітом, однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану частку спадкового майна ОСОБА_4 не зверталася. Дане спадкове майно заповідане позивачу-відповідачу ОСОБА_1 на підставі заповіту від 18.09.2009, зареєстрованого в реєстрі за № 37.

Підставою звернення позивача-відповідача ОСОБА_1 до суду стало те, що постановою державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області № 571/02-31 від 13 травня 2025 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_21 , на житловий будинок АДРЕСА_1 з посиланням на те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, проте частки в цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 25.04.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1962 році, господарські будівлі та споруди - в 1962, 1991 роках.

Ринкова вартість житлового будинку літ. «А», загальною площею 77,7 кв, житловою площею 42,7 кв з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 09.05.2025 становить 231600 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я».

За домогосподарством по АДРЕСА_1 числиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га, про що свідчить довідка № 12-235, видана 14.05.2025 Поточищенським старостинським округом Городенківської міської ради.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 436897956, сформованої 25.07.2025, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Досліджені судом докази підтверджують, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого був ОСОБА_5 відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 08.03.1990. Враховуючи, що членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , відповідачка-позивачка ОСОБА_2 , відповідач-позивач ОСОБА_3 та позивач-відповідач ОСОБА_1 , тому даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/6 кожному.

ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом, успадкував після смерті матері ОСОБА_6 1/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , однак до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом на дану частку спадкового майна не звертався. Крім того, йому належала 1/6 частка у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/6 (1/3) частки.

ОСОБА_4 , як спадкоємець за заповітом, успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_5 2/6 (1/3) частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , однак до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дану частку спадкового майна не зверталася. Крім того, їй належала 1/6 частка у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 3/6 (1/2) частки.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, успадкував після смерті баби ОСОБА_4 3/6 (1/2) частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , та фактично став власником, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частки членів бувшого колгоспного двору у ньому не визначені, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкову частку нерухомого майна.

Крім того, позивачу-відповідачу ОСОБА_1 належить 1/6 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 4/6 (2/3) частки.

Також судом встановлено, що відповідачі-позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правомірно набули право власності кожен на 1/6 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , як члени колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняли дій, що можуть свідчити про їх відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачем-відповідачем ОСОБА_1 права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення.

На підставі ст.ст. 112, 120, 121, 123, 524-526, 529, 548, 549, 560, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1254, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.), керуючись ст. ст. 76, 81, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 ,в інтересах якого діє представник - адвокат Бундзяк Уляна Максимівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкуванняза заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудамизадовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , право власності на 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивач-відповідач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ,РНОКПП НОМЕР_12 ;

- представник позивача-відповідача - адвокат Бундзяк Уляна Максимівна, адреса робочого місця адвоката: вул. Героїв Євромайдану, 6, м. Городенка, Коломийський район, Івано-Франківська область, РНОКПП НОМЕР_13 ;

- відповідачка-позивачка ОСОБА_2 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКППНОМЕР_14 ;

- відповідач-позивач ОСОБА_3 ,зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКППНОМЕР_15 .

Повний текст судового рішення складено 12.11.2025.

Суддя: Андріюк І.Г.