СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21905/24

пр. № 2/759/1061/25

12 листопада 2025 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Валинкевич В.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2024 р. позивач звернулася до суду із вказаними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 105 405,80 грн, пеню у розмірі 14 753,81 грн, 3% річних у розмірі 1 603,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 738,89 грн та судові витрати у розмірі 13 225,02 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.11.2023 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 укладено Договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZEP-217882931 відповідно до якого були застраховані майнові ризики позивача, зокрема, що пов?язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом «BMW X5» р/н НОМЕР_1 . Після чого, 05.02.2024 року з застрахованим транспортним засобом «BMW X5» р/н НОМЕР_2 стався страховий випадок, а саме - ДТП. За результатами настання страхового випадку на користь потерпілої особи було сплачено страхове відшкодування у розмірі 54 594,20 грн. Проте, з вказаним розміром страхового відшкодування позивач не погоджується, тому з метою використання пошкодженого транспортного засобу «BMW X5» р/н НОМЕР_1 , позивачем було проведено відновлювальний ремонт останнього. Загальна вартість робіт згідно Акту виконаних робіт №058 від 14.03.2024, Акту виконаних робіт №000174 та Акту надання послуг №11 від 07 березня 2024 року склала 521 830,00 грн. Натомість, ліміт відповідальності страховика за Договором складає 160 000,00 грн, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування у розмірі: 160 000,00 грн. (належний розмір страхового відшкодування) - 54 594,20 грн. (сплачене страхове відшкодування) = 105 405,80 грн. Отже, через неналежне виконання грошового зобов?язання, відповідач прострочив виплату решти страхового відшкодування у розмірі 105 405,80 грн. на 185 днів (з 06.03.2024 року по 06.09.2024 року), а тому зобов?язаний відшкодувати потерпілому в строк, встановлений Законом штрафні санкції за прострочення виконання зобов?язання у вигляді пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня - на підставі п 36.5. ст. 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 3 % річних та інфляційні втрати - на підставі ст. 625 ЦК У країни та інфляційні втрати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.10.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання ним копії ухвали (а.с. 35).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.11.2024 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 70).

Ухвалою суду відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.

26.11.2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується із позовними вимоги, зважаючи на те, що АТ «СК «ТАС» (приватне) керуючись умовами договору та нормами чинного законодавства України здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 70% розрахованої суми у розмірі 54 594,20 грн.07.03.2024 року на адресу АТ «СК «ТАС» (приватне) надійшла заява про доплату страхового відшкодування до якої було надано акти про надання послуг, на що відповідач надав відмову про доплату страхового відшкодування, оскільки у нього відсутні підстави на встановлення вінілової плівки на автомобіль. Відповідно до умов договору, друга частина страхового відшкодування розраховується, як різниця між фактичною вартістю відновлювального ремонту ЗТЗ та першою вже виплаченою частиною страхового відшкодування, але в будь-якому випадку не більше 30% попередньо розрахованої суми страхового відшкодування включно після надання документів, що підтверджують факт проведеного та оплаченого відновлювального ремонту ЗТЗ, проте ОСОБА_1 було надано документи, що підтверджують факт проведеного та оплаченого відновлювального ремонту на суму 30 000 грн., оскільки, вказана сума не перевищує розмір першої частини виплаченого страхового відшкодування у розмірі 54 594.20 грн, а отже у АТ «СГ «АС» (приватне) відсутні відстави для доплати. До Акту виконаних робіт № 058 від 14.03.2024 року на суму 464 270.00 грн. наданого позивачем не додано документу, який підтверджує факт оплати даного акту. Окрім того, вимога позивача про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ 3% річних та інфляційний витрат є необгрунтованими та безпідставними, оскільки: згідно п. 14.5.1 Договору «за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування з вини Страховика в разі отримання страхового відшкодування безпосередньо страхувальником (представником безпосередньо Страхувальника, правонаступником, вигодонабувачем, спадкоємцем, опікуном, піклувальником) Страховик сплачує такій особі штраф розмірі 0,01 відсотків від облікової ставки НБУ (діючої на дату страхового випадку) від суми несвоєчасного здійсненого страхового відшкодування». Згідно ч. 17, ст. 9 ЗУ «Про страхування»: «Страхове відшковування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування».

14 січня 2025 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва по справі призначено авто-товарознавчу експертизу та зупинено провадження по справі (а.с. 106).

07 жовтня 2025 року ухвалою суду поновлено провадження по справі (а.с. 162).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що водій ОСОБА_1 05.02.2024 о 21:15 год у м. Луцьку на перехресті вулиць Набережна-Яровиця, керуючи транспортним засобом BMW X5 н.з. НОМЕР_3 , не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Golf, який рухався попереду, після чого по інерції авто допустило зіткнення з Ford Mondeo. В результаті ДТП ТЗ отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим було порушено вимоги п. 13.1 Привал дорожнього руху.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

13.11.2023 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZEP-217882931, відповідно до умов якого були застраховані майнові ризики страхувальника, що пов?язані із володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом ВMW X5 н.з. НОМЕР_3 .

Згідно вказаного договору, сума страхового відшкодування складає за програмою «Легке каско» становить 160 000,00 грн.

Полісом №ЕР-217882931 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано транспортний засіб ВMW X5 н.з. НОМЕР_4 , VIN НОМЕР_5 з 00:00 14.11.2023 року по 13.11.2024 рік включно.

08.03.2024 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір №_ до договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків №AZEP-217882931, яким внесено зміни до п.1 Договору, в частині Поліс ОСЦПВ серія ЕР номер 219765897.

Згідно повідомлення №04328/9124/ТС від 05.03.2024 року ПрАТ «СГ «ТАС», визначило вартість відновлювального ремонту, згідно калькуляції №02988_02 від 22.02.2024 року, що становить 160 110,56 грн та здійснило розрахунок страхового відшкодування (160 110,56 * (800 000,00/926 005,00) * 0.6)) - 5 000,00 грн) * 0,7 = 54 594,20 грн.

06.03.2024 року ПрАТ «СГ «ТАС», здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 54 594,20 грн. на рахунок ОСОБА_1 .

Позивачем було проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу «BMW X5» р/н НОМЕР_1 , що підтверджується Актом виконаних робіт №058 від 14.03.2024, Актом виконаних робіт №000174 та Актом надання послуг №11 від 07 березня 2024 року, вартість якого в загальному розмірі складає 521 830,00 грн.

Згідно висновку експерта №06/25 судової транспортно-товарознавчої експертизи у справі №759/21905/24, за результати якої було визначено, що вартість відновлювального ремонту КТ3 BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження В ДП, що сталася 05 лютого 2024 р., становить: 517 923,37 грн. (п`ятсот сімнадцять тисяч дев?ятсот двадцять три гривні 37 коп.); ринкова вартість КТ3 BMW X5, реєстраційний номер НОМЕР_1 до, шо сталася 05 лютого 2024 р. станом на 05 лютого 2024 р., становить: 850 340,20 грн. (вісімсот п?ятдесят тисяч триста сорок гривень 20 коп.).

Таким чином, недоплачене страхове відшкодування, на думку позивачки, становить 105 405,80 грн., яке позивачка просить стягнути на свою користь із відповідача

Одночасно позивач також просить стягнути з відповідача, як страховика, який не здійснивши повну виплату страхового відшкодування потерпілому в строк, встановлений Законом, санкції за прострочення виконання зобов`язання у термін з 06.03.2024 року по 06.09.2024 року, а саме: пені у розмірі 14 753,81 грн з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (на підставі ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 3,0 % річних - 1 603,00 грн. та інфляційні втрати - 738,89 грн, на підставі ст. 625 ЦК України.

Так, згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV передбачено такий обов`язок.

Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Як визначено статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною першою статті 22 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, у ПРАТ «СГ «ТАС» є обов`язок відшкодувати шкоду на умовах, визначених Законом №1961-IV.

За приписами абз. 1 п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з абз. 1-3 п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

У відповідності до п. 37.1.4 ст. 37 Закону №1961-IV », підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Крім того, ВП ВС у постанові від 14.12.2021 № 147/66/17 відступила від правового висновку ВСУ (зокрема, постанова ВСУ від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15) щодо абсолютності права потерпілого в ДТП на відшкодування шкоди її заподіювачем визначивши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених законом випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

На виконання положень ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем було надано відповідачу 1, усі необхідні документи, для здійснення виплати суми страхового відшкодування, в тому числі заяву про страхове відшкодування.

Як було встановлено вище, відповідачем на користь позивача 06.03.2024 року було здійснено виплату лише частини суми страхового відшкодування у розмірі 54 594,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За змістом п. 2) ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Оцінюючи зазначені обставини та надані докази, суд вважає за можливе покласти в основу рішення висновок експерта 06/25 від 28.09.2025 року складеного судовим експертом Баранковим В.О., з огляду на те, що судовий експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а сам висновок складено безпосередньо для надання до суду по вказаній цивільній справі, був проведений за наслідками огляду фотографій пошкодженого автомобіля.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, 9 Постанови за № 6 від 27 березня 1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). При визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Водночас відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Натомість відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ).

Також відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача 1 підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування у розмірі 101 005,80 грн (160 000,00 - 54594,20 грн - 4 400,00 грн (сума франшизи)).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, неналежно виконавши своє грошове зобов`язання, відповідач прострочив виплату решти страхового відшкодування у розмірі 101 005,80 грн на 185 днів (з 06.03.2024 року по 06.09.2024 року).

Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідач (страховик), не здійснивши повну виплату страхового відшкодування позивачеві (потерпілому) у строк, встановлений Законом, а відповідно своєчасно не виконавши своє грошове зобов`язання перед позивачем, зобов`язаний сплатити останньому штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання у вигляді: пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня - на підставі ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; трьох відсотків річних та інфляційних втрат - на підставі ст. 625 ЦК України.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки вимога щодо стягнення 3 % річних, пені та інфляційного збільшення боргу є похідною від основної вимоги щодо стягнення страхового відшкодування, суд розрахував розмір пені за прострочення виконання зобов`язання виходячи з суми задоволеної вимоги про стягнення частини страхового відшкодування.

З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3,0 % річних, інфляційні втрати підлягають частковому задоволенню, а саме: пеня у розмірі 13 856,45 грн., 3,0 % річних - 1 531,63 грн., інфляційні втрати у розмірі 708,05 грн виходячи з суми несплаченого страхового відшкодування в розмірі 101 005,80 грн, та період прострочення - 185 днів.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 117 101,93 грн.

Частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, щ сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просила стягнути з відповідача судові витрати у вигляді правової допомоги у розмірі 12 000,00 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат позивача на правничу допомогу до позовної заяви долучено: договір про надання правової допомоги від №18/03/24-ЮП/П від 18.03.2024 року та розрахунок вартості витрат на правову допомогу до договору №18/03/24-ЮП/П від 18.03.2024 року на загальну суму 12 000,00 грн.

Представник відповідача у своєму клопотанні заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, вказуючи, що вказана сума є необґрунтованою та значно завищеною , окрім того не надано доказів оплати таких витрат.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 26.06.2019 у справі №200/14113/18-а, від 31.03.2020 у справі №726/549/19, від 21.05.2020 у справі №240/3888/19.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Аналіз наданих адвокатом послуг свідчить про те, що такі пов`язані з розглядом цієї справи - адвокат підготував процесуальні документи по суті справи (позовну заяву) здійснив аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій. Суд не має застережень до кваліфікації адвоката чи якості виконання ним обов`язків, підготовлених ним документів. Разом з тим суд, дійшов висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу є завищеним. Суд визнає, що позивач вільний у виборі представника та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Враховуючи надані послуги адвоката, предмет позову, а також те, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження, суд вважає справедливим відшкодування позивачу розмір його судових витрат на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами частин шостої - сьомої статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивач просила керуючись п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, стягнути з відповідача судові витрати пов?язані із витратами на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження вказаних витрат представник позивача додав до матеріалів справи платіжну інструкцію №@PL926694 від 17.09.2025 року на суму 10 000,00 грн, отримувач ОСОБА_3 , ФОП.

Таким чином, суд вважає наявні правові підстави для стягнення понесених позивачем судових витрат на проведення експертизи в розмірі 10 000,00 грн. з відповідача по справі.

Відповідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково до відповідача то на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір виходячи з розрахунку: (117 101,93 грн (сума задоволених позовних вимог до вказаного відповідача * 100 % / 122 501,50 грн (ціна позову) = 95,59 * 1 225,02 грн (сплачений при поданні позову судовий збір).

Згідно із статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судові витрати у розмірі 1 171,02 грн.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про страхування»; Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст.ст. 15, 16, 22, 525,526, 612, 625, 979, 990, 1166, 1187, 1188 ЦК України; ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код за ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 101 005 (сто одна тисяча п`ять грн) 80 коп., пеню у розмірі 13 856 (тринадцять тисяч вісімсот п`ятдесят шість) грн 45 коп., 3% річних 1 531 (одна тисяча п`ятсот тридцять одну) грн 63 коп. та інфляційні втрати у розмірі 708 (сімсот вісім) грн 05 коп., що разом становить 117 101 (сто сімнадцять тисяч сто одну) грн 93 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код за ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) витрати на правому допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн 00 коп., витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. та судовий збір по справі у розмірі 1 171 (одна тисяча сто сімдесят одна) грн 02 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Ключник А.С.