Провадження № 22-ц/801/2180/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 рокуСправа № 127/21697/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

з участю секретаря судового засідання Литвин Ю. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Воробйова В. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю.

З серпня 2022 року сторони не проживають разом і не ведуть спільне господарство, утримання дитини здійснюється повністю за рахунок матері. Протягом цього часу ОСОБА_2 добровільно надавав матеріальну допомогу своєму сину. Перекази коштів були регулярними, а суми варіювалися приблизно від 10 000 грн до 17 000 грн, проте з квітня 2025 року відповідач перестав сплачувати кошти на утримання сина, не надає ані фінансової, ані будь-якої іншої допомоги.

ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, займається підприємницькою діяльністю, а також проходить військову службу у Збройних Силах України. Окрім того є власником нерухомого майна, а саме квартири та двох земельних ділянок, володіє двома дороговартісними транспортними засобами. Вказане свідчить про стабільний, регулярний та достатній дохід.

Від першого шлюбу відповідач має дитину, інших утриманців не має.

Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2025 року позов було задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 11 липня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває син від першого шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 грудня 2014 року у справі № 591/8575/14-ц із відповідача на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття.

Врахувавши матеріальний стан відповідача, його стан здоров`я, зважаючи на розмір заявлених вимог та положення п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, місцевий суд вважав, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісячно буде розумним, справедливим та зваженим, оскільки діти мають рівні права. Крім того, загальний розмір аліментів не буде перевищувати половини заробітку відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнути з нього аліменти на неповнолітнього сина у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 08 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2025 року справу призначено до розгляду на 16 жовтня 2025 року о 09 год 45 хв. та в подальшому за клопотанням представника позивача відкладено на 30.10.2025 року о 09 год. 30 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий не надав належної оцінки тому факту, що відповідач проходить військову службу на території Донецької області та з березня 2025 року перебуває на лікуванні у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням військової служби, двічі переніс складні операційні втручання, у зв`язку із чим потребує лікування та реабілітації, яка вимагає значних фінансових витрат, коштів на які не вистачає.

Через перебування на військовій службі підприємницькою діяльністю відповідач не займається, підприємства, які зазначені позивачем у позові і в яких він є бенефіціаром та керівником, діяльності не проводять, штату працівників не мають, доходів не отримують, відтак, є лише зареєстрованими, існують формально.

Єдиним джерелом доходів ОСОБА_2 є заробітна плата у Збройних Силах України, яка з урахуванням теперішнього стану здоров`я та лікування відповідача, відсутність «бойових» доплат протягом останніх місяців, є вкрай незначною, в рази меншою тієї, яка була до цього, і фактично її не вистачає на лікування.

Протягом усього часу від народження сина ОСОБА_6 відповідач добровільно щомісячно сплачував позивачці на його утримання грошові кошти у розмірі 15 000 грн, що в рази перевищувало прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, при зустрічі придбавав для сина дороговартісні речі, необхідні йому для виховання та розвитку. Перед призовом на військову службу активно брав участь у вихованні дитини.

Проте проблеми зі здоров`ям стали причиною несплати коштів на утримання дитини декілька місяців.

Також вказані обставини змусили ОСОБА_2 звернутися із позовом до ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на сина від першого шлюбу.

Стягнення аліментів на дітей у розмірі 1/2 частки від заробітку є надмірним для ОСОБА_2 та призводить до неможливості його лікування та реабілітації, а також неможливості утримання двох дітей та виникнення у зв`язку із цим заборгованості.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

29 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Водночас суд звертає увагу на таке.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду про відкриття провадження у справі від 22 вересня 2025 року стороні позивача було визначено п`ятиденний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу із дня вручення копій ухвали та апеляційної скарги.

Як встановлено із матеріалів справи, вказані документи були надіслані ОСОБА_1 на її поштову адресу 23 вересня 2025 року, проте повернулись без вручення із відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а. с. 95-101).

15 жовтня 2025 року представник позивачки адвокат Калачик Н. М. подала до суду заяву про ознайомлення із матеріалами справи, із якими відповідно до її власноручної відмітки ознайомилася 22 жовтня 2025 року (а. с. 108-109), отже, останнім днем на подання відзиву було 27 жовтня 2025 року.

Таким чином, оскільки відзив на апеляційну скаргу подано із пропущенням встановленого судом п`ятиденного строку, а клопотання про продовження відповідного строку адвокат не заявляє, колегія суддів, враховуючи положення ст. 2 ст. 126 ЦПК України, залишає поданий стороною позивачки відзив без розгляду.

В судовому засіданні представник позивачки щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому ним подано заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 106).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим повторно 20 липня 2023 року, серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

Дитина проживає та зареєстрована разом із матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними витягами з реєстру територіальної громади та не заперечується сторонами (а. с. 5, 6).

Відповідач у добровільному порядку регулярно у період з грудня 2023 року по лютий 2025 року надавав позивачці грошові кошти на утримання дитини, що підтверджується виписками по рахунку ОСОБА_1 та не заперечується сторонами (а. с. 12-29).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09 серпня 2013 року (а. с. 50).

Заочним рішенням Зарічного суду м. Суми від 04 грудня 2014 року у справі № 591/8575/14-ц було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття (а. с. 51).

ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням від 25 січня 2024 року (а. с. 52).

Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_3 лейтенант ОСОБА_2 дійсно перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині з 22 жовтня 2023 року (а. с. 53).

Згідно із випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 3158 від 15 травня 2025 року 01 травня 2025 року ОСОБА_2 було проведено операцію на покривних і м`яких тканинах (неуточнена), розкриття та дренування післяопераційного абсцесу (а. с. 55).

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії № 2020-0516-1515-1492-0 від 16 травня 2025 року лейтенант ОСОБА_2 потребує відпустки для лікування у зв`язку із хворобою, пов`язаною з проходженням військової служби, на 30 календарних днів (а. с. 54).

У власності ОСОБА_2 знаходиться: квартира, три земельні ділянки, які були отримані в порядку спадкування, а також він зареєстрований як фізична особа-підприємець, займає посаду директора в декількох компаніях, є засновником компаній володіє автомобілем марки «Toyota Rav4», мотоциклом «Honda Xr 150Lek» (а. с. 8-11).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до норм ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи.

При цьому згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував майновий стан ОСОБА_2 , наявність у нього на утриманні ще однієї дитини від першого шлюбу, а також перебування відповідача на військовій службі та лікування захворювання, пов`язаного із проходженням такої.

Ураховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив наявність підстав для стягнення аліментів, при цьому визначений судом розмір аліментів є необхідним для життєдіяльності малолітнього сина сторін та збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Апеляційний суд зауважує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Колегія суддів констатує, що ОСОБА_2 не надав ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції доказів того, що сплата аліментів у визначеному рішенням розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а дохід відповідача після сплати аліментів є недостатнім для власного утримання.

Матеріали справи не містять жодних доказів щодо розміру доходів відповідача та витрат на лікування. При цьому виписки по карткових рахунках відповідача не є належним доказом розміру його доходів.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до наданої відповідачем довідки військово-лікарської комісії № 2020-0516-1515-1492-0 від 16 травня 2025 року лейтенант ОСОБА_2 потребує відпустки для лікування у зв`язку із хворобою, пов`язаною з проходженням військової служби, на 30 календарних днів. Відтак обґрунтованих та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_2 на даний час проходить лікування та реабілітацію, у суду немає.

Звернення ОСОБА_2 до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, які він сплачує на сина від першого шлюбу не спростовує правильних висновків суду.

Разом з тим апеляційний суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені ОСОБА_2 у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним.

У відзиві, залишеному судом без розгляду, адвокат Калачик Н. М. заявляла клопотання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу, понесених нею у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.

Однією з основних засад цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша, друга статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Заява про стягнення судових витрат є заявою з процесуальних питань, тож подання учасником справи заяви про стягнення витрат на правничу допомогу потрібно здійснювати із дотриманням вимог ЦПК України, встановлених для подання клопотань (заяв) з процесуальних питань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом (частина третя статті 182 ЦПК України).

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення з процесуальних питань визначені у статті 183 ЦПК України.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення) (пункт 6 частини першої статті 183 ЦПК України).

За правилами частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Адвокат Калачик Н. М. надала суду докази надсилання засобами поштового зв`язку доказів понесених ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 28 жовтня 2025 року, тобто за два дні до судового засідання.

Така процесуальна поведінка представника, на переконання суду, є недобросовісною та позбавляє відповідача можливості реалізувати право на подання до суду клопотання про неспівмірність розміру таких витрат відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України.

Окрім того апеляційний суд враховує, що до опису виконаних робіт представник позивачки включила участь у судовому засіданні 16 жовтня 2025 року (вартістю 1 500 грн) та підготовку і подачу відзиву на апеляційну скаргу (вартістю 5 000 грн).

При цьому судове засідання 16 жовтня 2025 року, яке тривало з 09 год 47 хв до 09 год 49 хв, було відкладене за клопотанням адвоката Калачик Н. М., а відзив на апеляційну скаргу, як зазначалося, було залишено без розгляду у зв`язку із пропущенням адвокатом встановленого судом строку на його подання.

З огляду на встановлене колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні заяви адвоката Калачик Н. М. про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07 серпня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

У задоволенні заяви адвоката Калачик Наталії Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь судових витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський