Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1490/23 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 44 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 290/1490/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчука М. В.,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що 22 лютого 2017 року на перегоні залізничної станції «Печанівка», поблизу села Химрич Романівського (Житомирського) району Житомирської області, електровоз ВЛ80к-224 у складі вантажного потягу сполученням Шепетівка-Козятин, здійснив наїзд на його батька- ОСОБА_2 , 1954 року народження, який внаслідок отриманих травм помер.

22 лютого 2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за № 0000082 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Романівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 29 травня 2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000082, було закрито. В ході досудового розслідування було проведено судово-медичну експертизу та висновком експерта № 38 від 30 травня 2017 року встановлено, що отримані його батьком тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв`язку з його смертю.

Таким чином, просив стягнути з відповідача на свою користь 300000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь на користь ОСОБА_1 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 999,90 грн.

В апеляційній скарзі АТ « Українська залізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, коли доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У подібних випадках причинний зв`язок встановлюється між дією непереборної сили або умислу потерпілого і шкодою, що настала. Умисел потерпілого відноситься до юридичного факту, за наявності якого особа, яка завдала шкоди, безумовно звільняється від обов`язку її відшкодувати. Діяти умисно означає передбачати і бажати настання шкоди або свідомо її допускати.

Вважає, що ОСОБА_2 свідомо потрапив на залізничну колію, свідомо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, Правила поведінки громадян на залізничному транспорті. Тобто ці обставини у сукупності можуть свідчити лише про те, що ОСОБА_2 свідомо допускав настання шкідливого результату, але безпідставно розраховував, що він не настане, водночас судом не було взято до уваги вищевказані доводи та неповністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи. З цих підстав виключається випадкова можливість здійснення наїзду на потерпілого. Натомість в поведінці ОСОБА_2 вбачається непрямий умисел, що повністю виключає можливість настання цивільно-правової відповідальності з боку відповідача.

Так, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000082 від 22.02.2017 року, свідчать про наявність вини в діях потерпілого ОСОБА_2 , який мав серйозні проблеми зі слухом й користувався слуховим апаратом, який працював неякісно. Саме дії потерпілого були причиною завдання шкоди, а в діях машиніста електропоїзду відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Згідно з актом службового розслідування аварії від 23 лютого 2017 року випадок травмування ОСОБА_2 стався внаслідок порушення ним п.п. 2.1, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року № 54. Вини залізниці не вбачається.

Постановою слідчого СВ Романівського ВП Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирської області лейтенанта поліції Сукальського О.О. від 29.05.2017 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000082 від 22.02.2017 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. При цьому, встановлено, що ОСОБА_2 мав серйозні проблеми зі слухом, тобто він носив слуховий апарат, який відходив, та без нього нічого не чув. Біля 16-ї год. здійснював перехід через залізничні колії в той період часу, коли коліями рухався вантажний потяг в напрямку Козятин. Не почувши та не побачивши потяг, ОСОБА_2 переходив через дані колії та потрапив під потяг, внаслідок чого отримав травми, не сумісні з життям, від яких помер.

Таким чином, дії самого потерпілого призвели до спричинення йому тілесних ушкоджень.

Наголошує на тому, що під умислом прийнято розуміти психічне ставлення особи до своїх дій та їх наслідків. Це усвідомлення особою характеру своїх дій, передбачення їх наслідків і бажання настання таких наслідків або свідоме їх допущення. Усвідомлення і передбачення становлять інтелектуальну ознаку умислу, а бажання настання наслідків або свідоме їх допущення - його вольову ознаку. Потерпілий усвідомлював, що перебування на залізничних коліях при переході колії матиме наслідком наїзд на нього. Таким чином, в діях ОСОБА_2 є наявність інтелектуальної ознаки умислу.

Позивач жодним чином не обґрунтував розмір своїх позовних вимог на суму 300000 грн. Обставини, на які посилався позивач, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи.

Також відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.

На думку апелянта, розмір частково задоволених позовних вимог є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 29 травня 2017 року, винесеної слідчим Романівського відділу поліції НовоградВолинського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області лейтенантом поліції Сукальським О.О., 22 лютого 2017 року, близько 16 години, до Романівського віділення поліції надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_3 про те, що на залізничній станції Печанівка Романівського району внаслідок порушення безпеки руху, локомотив вантажного потягу збив ОСОБА_2 , який рухався пішохідним переходом через залізничні колії. Вищевказаною постановою кримінальне провадження №0000082 від 22 лютого 2017 року закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 276 Кримінального кодексу України.

Відповідно до висновку експерта № 38 від 30 травня 2017 року причиною смерті ОСОБА_2 є відкрита черепно-мозгова-лицьова травма у вигляді саден обличчя, забійних ран волосяної частини голови, крововиливу в м`які тканини голови, перелом склепіння та основи черепа, крововиливи під м`які мозкові оболонки правої та лівої півкулі головного мозку, в шлуночки. Тупа травма тулубу у вигляді переломів ребер з обох сторін по різним анатомічним лініям з ушкодженням реберної плеври, крововиливи в корені легень, з ушкодженням легеневої тканини, розриви печінки, серцевої сумки, аорти, діафрагми, селезінки, перелом хребта з повним розривом спинного мозку. Тілесні ушкодження виникли в результаті дії металевих тупих предметів з великою кінетичною енергією, якими могли бути частини рухомого залізничного транспорту з подальшим відкиданням тіла на залізничне покриття. Тілесні ушкодження утворились безпосередньо перед смертю та є смертельними. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа знайдено - 1,71% проміле етилового спирту. Вказана концентрація етилового спирту в крові, як правило, за життя, може відповідати алкогольному сп`янінню середнього ступеня.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит АТ «Українська залізниця» № ЦЦ Тех-08/280 від 6 вересня 2021 року електровоз серії ВЛ80к- 224 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно - Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Машиністом вищевказаного електровоза був ОСОБА_4 , який перебуває на цій посаді з 13 жовтня 2006 року по теперішній час.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини встановлені рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 23 листопада 2022 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, і на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до копій свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав ( договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела ( водій, машиніст, оператор та ін.).

Згідно з частиною 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ними своїх трудових ( службових) обов`язків.

Аналіз глави 82 ЦК України свідчить, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Тобто, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки при виконанні особою трудових обов`язків, відшкодовується власником ( володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що електровоз серії ВЛ80к- 224 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно - Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Машиністом вищевказаного електровоза є ОСОБА_4 , який перебуває на цій посаді з 13 жовтня 2006 року по теперішній час.

Отже, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною 5 статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події ( пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату ( наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди,- також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом ( частина 2 статті 1193 ЦК України).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою у кожному конкретному випадку має вирішуватися з урахуванням фактичних обставин справи ( характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Належним чином дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач має нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, незалежно від наявності його вини.

Відповідачем не доведено наявність підстав для звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

У свою чергу, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд взяв до уваги ту обставину, що факт смертельного травмування ОСОБА_2 стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, а також пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, які затверджені постановою КМУ №903 від 10 листопада 1995 року.

Окрім того, суд звернув увагу на ту обставину, що на момент смерті ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши вищезазначені обставини, суд застосував положення частини 2 статті 1193 ЦК України та обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При вирішенні даного спору суд врахував вищезазначені положення цивільного законодавства й, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яку слід відшкодувати на користь позивача.

Судом врахована та обставина, що смерть батька спричинила та буде спричиняти протягом усього життя позивача душевні страждання й для нього є неможливим відновлення становище, яке існувало до смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, суд встановив дійсні обставини справи на підставі наявних доказів та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду, який вірно застосував вимоги матеріального права та дотримався положень цивільного процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: