ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/2825/24 Номер провадження 22-ц/814/2522/25Головуючий у 1-й інстанції Алексашина Н. С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовних вимогах просив стягнути з відповідача 57980 гривень заборгованості за кредитним договором, а саме: прострочену заборгованість за кредитом - 11200 гривень; прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 45968 гривень, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позову вказано, що відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 11200 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 30 днів; знижена % ставка - 1,50% вдень; стандартна % ставка - 2,5% в день.

Також Додатковою угодою від 01.02.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1333-9228 від 18.01.2024 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2000 грн.

Позивач (через партнера АТ КБ «ПриватБанк» з яким укладено договір №4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі.

Відповідач порушила умови кредитного договору, не повернула в повному обсязі кредит у встановлені строки.

Станом на 08.08.2024 виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 62244 грн 68 коп, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом - 12012 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 50232 гривень 68 коп.

Однак, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», шляхом часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 4264 гривень, 68 копійок за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 57980 гривень.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 17 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 57980 грн заборгованості за кредитним договором №1333-9228 від 18.01.2024 року та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог та наявністю підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, прохала рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Вказує на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, якими підтверджено узгодження між сторонами всіх істотних умов договору, підписання даного договору. Зазначає, що до позовної заяви не було долучено будь-яких доказів, які підтверджують використання електронного підпису саме відповідачем, чи надходження вказаного електронного підпису на номер телефону, який належить відповідачу, відтак про ознайомлення відповідачем з усіма істотними умовами договору.

Також позивачем на підтвердження своїх вимог, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт перерахування ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитних коштів на користь відповідача.

Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення за відсутності обґрунтованого розрахунку заборгованості.

Вказує на те, що розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи, тому не містить відомості, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту.

Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості як до закінчення строку кредитного договор, так і після.

Наголошує, що при ухваленні рішення суд не керувався вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» та не звернув уваги на те, що розмір процентів за кредитом є значно завищеним до розміру тіла кредиту, тобто не перевірив правомірність нарахування процентів, нарахування яких в даному випадку не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник «Укр Кредит Фінанс» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачем наголошено, що кредитний договір №1333-9228 від 18 січня 2024 року укладений між сторонами справи у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», шляхом підписання його відповідачем одноразовим ідентифікатором С5152.

Відповідачем пройдено ідентифікацію фізичних осіб з використанням Системи BankID НБУ.

Вказує, що відповідач шляхом підписання одноразовим ідентифікатором C5152, Правил відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) та Паспорта споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, як частину Кредитного договору № 1333-9228 від 18.01.2024 року, Відповідач прийняла усвідомлене рішення про укладання такого договору на визначених у ньому умовах, а тому твердження Відповідача про те, що вона не була ознайомленою з умовами договору не відповідає дійсності.

Зауважено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, Позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Оскільки, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 у тому числі виписки по рахунку (рух коштів по рахунку) є неможливим.

Вказує на те, що відповідач здійснила часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 1333-9228 від 18.01.2024 року, шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за Кредитним договором, що є у матеріалах справи. Сплачуючи кредит, Відповідач вчинила конклюдентні дії, що свідчать про прийняття укладеного Кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано.

Зазначає, що згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» , що міститься в матеріалах справи, вбачається, що Товариством не здійснюється будь-яких нарахувань (штраф, пеня) за порушення умов договору, а нарахування відсотків відбувалось у відповідності до умов Договору та строку кредитування.

Крім того зазначає, що Законом України «Про споживче кредитування» безумовно та однозначно передбачено право позивача як кредитодавця на встановлення комісії за надання кредиту за кредитним договором.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи ІК №116 від 01.08.2013 року, виданим Національним банком України.

18.01.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) за допомогою веб-сайту (https://credos.com.ua) укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії №1333-9228.

Відповідно до п.3.1 цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».

Пунктом 3.2. Договору для укладення цього Договору, у порядку встановленому Правилами, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту кредитодавця та які необхідні для укладення нового договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних.

Позичальнику наданий одноразовий ідентифікатор С5152 для підписання кредитного договору від 18 січня 2024 року №1333-9228, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів.

Кредитний договір укладено відповідно до Правил надання споживчих кредитів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», затверджених наказом № 90-П від 14.12.2023 та розміщених на їх сайті.

Згідно з пунктом 11.1. договору цей Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця https://creditkasa.com.ua, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватися договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

Пунктом 11.3, 11.3.1. Договору позичальник підтверджує, що до укладення Договору уважно ознайомився з текстом Договору та Правилами, а також отримав від Кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25Закону України «Про споживче кредитування» на сайті, що забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансових послу без нав`язування її придбання.

Відповідно до умов розділу 4 Правил відповідач акцептував оферту (заповнюючи заявку на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків, зазначила інформацію про себе, реквізити банківської карти, на рахунок якої бажала отримати кредит (та ін.), тим самим підтвердила своє ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно дотримуватися Правил.

Згідно умов укладеного договору ОСОБА_1 , отримала від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» кредит в сумі 11200 гривень. Мета отримання кредиту - для задоволення особистих потреб позичальника.

Строк кредитування встановлено 300 днів, дата повернення кредиту 12.11.2024 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. (п.4.12 договору).

Згідно п. 4.10 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту за стандартною процентною ставкою 2,50% за кожен день користування кредитом.

Підписуючи паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором А5152, відповідач підтвердила отримання та ознайомлення нею з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту.

01.02.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1333-9228 від 18.01.2024 (а.с. 45-46).

Згідно умов додаткової угоди ОСОБА_1 надано 2000 грн строком на 286 дні.

Відповідно до п. 6 Додаткова угода є невід`ємною частиною Договору№1333-9228 від 18.01.2024.

Відповідно до п. 2.6 на дату укладення цієї Додаткової угоди сума неповернутого Кредиту та несплачені проценти вносяться до Графіку платежів за Договором (Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки відповідно до Методики Національного банку України), що є додатком до цієї Додаткової угоди. Після укладення цієї додаткової угоди Позичальник зобов`язується повертати Кредит та сплачувати проценти за користування Кредитом відповідно до Графіку платежів за Договором, що є додатком до цієї Додаткової угоди.

Пунктом 3 Додаткової угоди визначено, що після її укладання та надання додаткових грошових коштів у кредит будуть змінені умови кредитування за Договором. У зв`язку із зазначеним, після укладання Додаткової угоди та отримання позичальником додаткових грошових коштів у кредит:

-сума неповернутого кредиту становить: 13200,00 грн;

-кількість днів користування кредитом, що залишився після укладення цієї Додаткової угоди становить 286 календарних днів;

-орієнтовна реальна річна процентна ставка за час з моменту укладення цієї Додаткової угоди до моменту закінчення строку кредитування: 553 493,15 процентів;

-орієнтовна загальна вартість наданого кредиту за час з моменту укладення цієї Додаткової угоди до моменту закінчення строку кредитування: 111 500,00 грн.

Засвідчивши підписання вказаної Додаткової угоди одноразовим ідентифікатором С7279 (а.с. 45-46), відповідач ознайомилась із вказаними умовами.

Згідно зі ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч. 2 ст.43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (абзац другий частини другої статті 639 ЦК України).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Суд першої інстанції правильно вказав, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 3 Закону України« Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як передбачено частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Вказані умови кредитування є результатом домовленості сторін, не були визнані судом недійсними, а відтак, з урахуванням положень статей 627-629 ЦК України, є обов`язковими для врахування та виконання сторонами.

Отже, відповідач, як позичальник, погодилась на укладення договору саме на таких умовах і не відмовився від його укладення, тобто взяв на себе обов`язок сплатити позичальнику саме такий розмір тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування.

Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі кредитний договір № 1333-9228 від 18.01.2024 та Додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії № 1333-9228 від 18.01.2024 на суму кредиту 13200 грн, отримано кредитні кошти за договорами у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок, зареєстрований позичальником в особистому кабінеті. При цьому, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії № 1333-9228 від 18.01.2024 підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора С5152 з дотриманням ч.ч.6, 8 ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Крім одноразового ідентифікатору, реквізити сторін договору мають інші відомості про відповідачку, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електроннукомерцію» Договір про відкриття кредитної лінії, підписаний відповідачкою, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується, що між сторонами укладено кредитний договір, відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

Доказів, що указані в договорі та додатковій угоді одноразові ідентифікатори та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти.

Заперечуючи проти позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс», відповідач ОСОБА_1 доказів на спростування факту укладення нею спірного кредитного договору по справі не надала та відповідних обставин суду не довела.

Стосовно стягнення процентів, колегія суддів зазначає наступне.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими відсотками згідно кредитного договору у розмірі 45968 грн.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За своєю правовою природою проценти за кредитом входять до складу кредитного зобов`язання та обов`язок позичальника сплатити проценти за надані йому грошові кошти (кредит) є істотною умовою кредитного договору відповідно до Цивільного кодексу України та вимог статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У цивільному законодавстві діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення.

З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір № 1333-9228 від 18.01.2024 в установленому законом порядку судом недійсним не визнавався, а норми Законів України «Про споживче кредитування» та «Про захист прав споживачів» не встановлюють нікчемність положень договору у разі включення у договір із споживачем несправедливих умов, визначених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже місцевим судом вірно встановлено, що починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 року - не більше 1,5%, з 20.08.2024 року - не більше 1%.

Відповідно до п.2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Як встановлено місцевим судом, в період з 18.01.2024 року до 06.08.2024 року (тобто, в межах строку дії договору) утворилась заборгованість в сумі 62244 грн 68 коп (з яких 12012 основний борг, 50232 грн.68 коп. залишок відсотків), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.49-50).

В свою чергу, у ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» передбачена участь позичальників у акції обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості. З наданих правил убачається, що акція полягає у прощенні частини заборгованості учасника акції (а.с.51-53).

Вбачається, що позивач з посиланням на умови вказаної акції просить суд стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом 12012 грн, та прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 45968 грн.

Оскільки, строк дії укладеного сторонами кредитного договору не продовжувався, то відповідно законодавче обмеження по встановленню денної процентної ставки на вказаний кредитний договір не поширюється.

Право кредитодавця на одержання процентів за кредитом, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором, передбачено також частиною першою статті 1048, статтею 1056-1 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів визнає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору у сумі 45968 грн.

Підстав вважати, що заборгованість за відсотками є явно завищеною, такою, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача, колегія суддів не вбачає, оскільки умови договору щодо відсотків за користування кредитом є належним чином погодженими сторонами, узгоджуються із положеннями законодавства та недійсними не визнавались. Тоді як укладення договору на таких умовах відповідає принципу свободи договору (стаття 627 ЦК України).

На спростування вказаної заборгованості відповідачем не надано належних доказів.

Колегія суддів зауважує, що спростування розміру стягнення є предметом доказування і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1ст.12 ЦПК України). Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню згідно вимог ст.ст.77-80 ЦПК України, і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4ст.12 ЦПК України).

Відповідачем у справі не спростовано правильності здійсненого позивачем розрахунку за відсотками, натомість, заперечення стосовно їх необґрунтованого нарахування, є безпідставними.

Крім цього, жодних штрафних санкцій (неустойки (пені, штрафу) чи процентів за ст. 625 ЦК України) позивачем відповідачу не нараховувалося.

Тобто, норма статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилався скаржник в апеляційній скарзі, має правозастосування до нарахування штрафних санкцій та комісій.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляйіної скарги щодо розміру нарахованих відсотків.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині недоведення факту отримання кредитних коштів, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, під час укладення спірного кредитного договору відповідачка була належним чином повідомлена про умови кредитування, у тому числі щодо процентної ставки за кредитом, її типу (фіксована), порядку її обчислення та сплати процентів, реальної річної процентної ставки, та погодила такі умови, підписавши договір шляхом проставляння електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу. Ініціювання безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього Договору, здійснюється кредитодавцем безпосередньо після укладення сторонами цього договору та надіслання позичальнику примірнику договору та додатків до нього у вигляді електронного документа. Кредит вважається наданим позичальнику з моменту списання грошових коштів з банківського рахунку кредитодавця за належними реквізитами для їх наступного зарахування на електронний платіжний засіб, зазначений позичальником при оформленні кредиту (пункт 4.2 договору).

Суд першої інстанції надав вірну оцінку довідці АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування від ТОВ "Укр Кредит Фінанс" на підставі договору №4010 від 02.12.2019 року, 18.01.2024 року на банківську картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 коштів в сумі 13200 грн. за кредитним договором №1333-9228 та додатковою угодою від 01.02.2024 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1333-9228 від 18.01.2024 року. Переказ коштів здійснювався ТОВ "УКРКРЕДИТ ФІНАНС" за допомогою системи LiqPay (а.с.34-44,48).

Факт перерахування коштів на платіжну карту, номер якої було самостійно внесено позичальником до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доводиться повідомленням АТ «ПриватБанк», що підтверджує виконання позивачем, як кредитодавцем, свого зобов`язання за кредитним договором.

Відповідачкою, в свою чергу, не спростовано ані належності їй вказаного банківського рахунку, ані факту зарахування на нього грошових коштів, тому місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» щодо стягнення основної суми кредиту.

Таким чином, судова колегія погоджується висновком суду про першої інстанції про те, що відповідачка порушила умови кредитного договору, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконував.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Крім того, доводи апеляційної скарги в частині відсутності доказів направлення позивачем досудової вимоги про необхідність сплатити заборгованість за Договором кредитної лінії №1333-9228 від 18.01.2024 не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, за наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 17 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді: О.І. Обідіна

В.П. Пікуль