Справа № 753/9493/25
Номер провадження 2/289/1096/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участі секретаря судового засідання Василенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 17961,86 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Як на підставу позовних вимог позивач вказує, що 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів №1706 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

26.04.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» укладено договір №829817 про надання фінансового кредиту в сумі 7000,00 грн. ТОВ «АвентусУкраїна» виконало умови вказаного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000,00 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС» у загальній сумі заборгованості 20485,60 грн., а саме сума основного боргу 5800,00 грн., сума боргу за процентами - 11901,60 грн., сума боргу за пенею та штрафами 2784,00 грн.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 21.08.2019 укладено додаткову угоду №24 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №24 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №829817 від 21.08.2019 перейшло до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №829817 від 21.08.2019 у сумі 30791,63 грн., яка складається з : суми заборгованості 20485,60 грн., суми інфляційних витрат 8460,64 грн., суми 3% річних 1845,39 грн., а також судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою від 02.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, розгляд справи призначено на 03.10.2025 (а.с.70).

24.09.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він повідомляє про проходження служби в лавах ЗСУ, що підтверджується копією військового квитка (а.с.75-76) просить в задоволення позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.74).

29.09.2025 відповідач направив додаткові пояснення у справі, в яких повідомляє про проходження служби в лавах ЗСУ, що підтверджується довідкою (а.с.78) просить в задоволення позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.77).

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просив розглянути справу без участі його представника (а.с.7), відповідь на відзив у встановлений судом строк до суду не подавав.

Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.04.2019 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №829817 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати грошові кошти в сумі 5800,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат, а Клієнт зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею. Позика видається на 30 днів (п. 1.2.). Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. В Договорі зазначені права та обов`язки сторін, порядок повернення позики та нарахування процентів, відповідальність сторін та інші умови (а.с.37 на звороті - 38).

Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 1.71% від суми позики за кожен день користування позикою (624,15% річних) у межах строку надання позики у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору (пункт 1.3. Договору).

Даний Договір №829817, а також Графік платежів, Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем 26.04.2019 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А620128, дата переказу кредитних коштів 26.04.2019 (а.с.15).

Згідно Картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за Договором №829817 від 26.04.2019 позичальника ОСОБА_1 останній оплату основного боргу, процентів не проводив, загальна заборгованість нарахована на суму 20485,60 грн. (а.с.27-28).

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «Довіра та Гарантія» (Фактор) укладено договір факторингу №1, відповідно до умов якого Клієнт відступив на користь Фактора права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с.32-34).

Згідно п. 1.3. вказаного договору факторингу «Право вимоги» - означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за яким настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, при цьому в п. 1.4. договору «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами…, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.

21.08.2019 укладено додаткову угоду № 4 до договору факторингу №1 від 12.04.2018 (а.с.26), яким Викладено пункт 3.1.1 Договору в наступній редакції, а саме: «Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному Реєстрі прав вимог окремо, та складає: 8,00% від основної суми заборгованості (тіло кредиту).

Також викладено пункт 3.1.2 Договору в наступній редакції, а саме: «Фінансування - належна до сплати Клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному Реєстрі прав вимог і складає 442250,25 грн. і сплачується Фактором сіма платежами по 63179,00 грн. у вказані дати платежу. Дана додаткова угода вступає в силу з моменту її підписання та скріплення печатками та діє до 27.11.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання обов`язків з боку Сторін. Всі інші положення договору залишаються без змін (а.с.26).

Відповідно до реєстру прав вимоги №24 від 21.08.2019 на виконання Договору факторингу №1 від 12.04.2018, за яким ТОВ «Авентус Україна» відступає ТОВ «Довіра та Гарантія» права вимоги до боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №829817 від 26.04.2019 (а.с.45-46).

Відповідно до наказу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» №55-к від 25.07.2024, з 25.07.2024 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.40).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

З зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу процентів, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №761/33403/17).

Разом із тим, судом встановлено, що договір між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 , за яким позивач просить стягнути заборгованість, було укладено 26.09.2019.

Водночас, умовами пункту 1.3 договору факторингу №1 від 12.04.2018 визначено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, при цьому в п. 1.4. договору «Борг» означає суми грошових коштів, належні до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами…, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили.

Отже, вимога на момент укладення договору факторингу мала бути визначеною, у той час як на момент укладення договору факторингу №1 від 12.04.2018 між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання не виникли і останнє не могло відчужити право вимоги за майбутнім кредитним договором, тобто за договором, який станом на 12.04.2018 ще не був укладений і сторони не могли передбачити, що 26.04.2019 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи реєстр прав вимоги, де боржником зазначено ОСОБА_1 сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

Таким чином право вимоги за кредитним договором №829817 від 26.04.2019, укладеним з відповідачем, у зазначений вище договір факторингу №1 від 12.04.2018 входити не могло, так як на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відповідно у первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на підставі договору факторингу від 12.04.2018. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що правових підстав для задоволення позовних вимог позивача немає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія СІРЕНКО