УХВАЛА

іменем України

29 жовтня 2025 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання - Горілей Л.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця Роткевич Ірини Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України, -

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець (в порядку заміщення приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича) ОСОБА_1 звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України, посилаючись на те, що у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича, на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 755/11159/20, виданий 01.03.2021 Лохвицьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 9 476 239,51 грн. та судового збору у розмірі 10 510,00 грн. 17.05.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65430999 (вих. № 8467), яку, на виконання вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням № 39 3 з повідомленням про вручення на адресу зазначену у виконавчому документі АДРЕСА_1 . Надалі, поштове відправлення № 39 3 повернулося як таке, що не вручене адресату, з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». При цьому, згідно відповіді Виконавчого комітету Заводської міської ради Лохвицького району Полтавської області № 02-42/974 від 25.05.2021, ОСОБА_2 за реєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Разом з цим, ОСОБА_2 достеменно відомо про відкрите відносно нього виконавче провадження № 65430999. Так під час розгляду Лохвицьким районним судом Полтавської області заяви представника заявника ОСОБА_2 адвоката Реутова Олександра Євгеновича про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України адвокатом зауважено, що «Про існування виконавчого провадження № 65430999 боржнику стало відомо лише 07.10.2021 року, коли він дізнався, що в нього наявне обмеження права виїзду за кордон» (ухвала Лохвицього районного суду Полтавської області від 02.12.2021 у справі №755/11159/20 (провадження №6/538/21/21). За таких обставин, боржнику достеменно відомо про відкриття виконавчих проваджень та обов`язок виконати відповідне рішення суду. Згідно статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 04.08.2021 у справі № Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.10.2025 3 755/11159/20 задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. та тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 . Але надалі, ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.06.2022 скасовано тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України. Задовольняючи заяву боржника про скасування зазначеного обмеження, суд погодився з наведеними ним доводами, а саме: - відсутністю будь-яких фактів умисного ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням; - відсутністю будь-якого майна, про що в ухвалі зазначено: «Нерухомого та рухомого майна ОСОБА_2 у власності не має, пенсію та будь-які інші доходи не отримує, розрахункові рахунки в банківських установах не відкривав, будь-які джерела доходів, готівкові кошти та цінності у останнього відсутні, наявністю такого обмеження у зв`язку з воєнним станом, про що в ухвалі зазначено: «Окрім того, в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року Даценко р.в. підпадає під обмеження виїзду за межі України, як особа віком від 18 до 60 років відповідно до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України "Про загальну мобілізацію".» Проте на сьогоднішній день зазначені обставини втратили актуальність. У ході перевірки встановлено, що боржник має відкриті банківські рахунки, неодноразово виїжджав за кордон у період воєнного стану, у тому числі на тривалий період, що свідчить про наявність у нього реальних можливостей для виконання судового рішення та спростовує доводи, покладені в основу ухвали суду від 29.06.2022 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду. Так, в ході здійснення примусового виконання виконавчого листа № 755/11159/20 було встановлено наявність у боржника відкритих банківських рахунків в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на які накладено арешт постановою про арешт коштів боржника від 10.08.2021 ВП № 65430999 та в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК», на які накладено арешт постановою про арешт коштів боржника від 10.08.2021 ВП № 65430999. Проте, під час здійснення повторної перевірки майнового стану боржника, на підставі інформації отриманої через систему АСВП в порядку електронного обміну інформацією з банківськими установами України, підключених до такого обміну, встановлено наступне. 16.10.2024 боржник ОСОБА_2 , не повідомивши приватного виконавця, відкрив нові розрахункові рахунки в АТ «ТАСКОМБАНК», а 25.09.2025 в АТ «АСІВІО БАНК», попри те, що на момент відкриття зазначених рахунків на грошові кошти боржника вже були накладені арешти згідно з вищезазначеними постановами приватного виконавця. У зв`язку з цим 17.10.2024 винесено постанову про арешт коштів боржника, що знаходяться на рахунках, відкритих в АТ «ТАСКОМБАНК», а 26.09.2025 постанову про арешт коштів боржника, що знаходяться на рахунках, відкритих у АТ «АСІВІО БАНК». Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.10.2025. Зазначена поведінка боржника має ознаки умисного ухилення від виконання рішення суду та демонструє намагання обійти встановлені заходи примусового виконання. Відкриваючи нові рахунки після накладення арешту, боржник діє з очевидним умислом забезпечити собі можливість вільно розпоряджатися коштами уникнувши примусового стягнення на них в рахунок погашення заборгованості. Варто зазначити, що Верховний Суд у своїй постанові від 10.12.2019 у справі № 701/340/17 вказав, що однією з форм (способу) перешкоджання виконанню судового рішення є відкриття нових рахунків у банках чи інших фінансових установах незважаючи на накладений державним виконавцем арешт на кошти боржника. Таким чином, в ході виконання виконавчого провадження, всупереч вимогам ч.5 ст.19 Закону № 1404-VIII, боржник вчиняє дії, що ускладнюють виконання виконавчого документа, а саме: ухиляється від сплати заборгованості за виконавчим документом, а також не повідомляє про відкриття ним нових розрахункових рахунків. Разом з цим, згідно відповіді з Управління ДМС в Полтавській області № 5301.4.3.1- 58723/53.1-21 від 25.05.2021, ОСОБА_2 документований 06.03.2014 паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 від 25.10.2017. Згідно відповіді з ДПСУ, встановлено, що боржником у період з 17.05.2021 по 09.10.2025, у тому числі під час дії обмежень на перетин державного кордону у зв`язку із запровадженням воєнного стану, здійснено 12 виїздів за межі України, частина з яких на тривалий термін, а саме з 10.09.2023 по 29.02.2024 (понад 5 міс.) та з 04.10.2024 по 04.09.2025 (понад 10 міс.) Такі обставини свідчать про те, що боржник має законодавчо передбачені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстави, що уможливлюють перетин кордону, а також має достатні фінансові ресурси для здійснення подорожей, однак, попри це, боргові зобов`язання ним не виконуються. Слід звернути увагу, що на момент звернення до суду з даним поданням боржником не вжито жодних заходів, направлених на виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 27.01.2021 у справі № 755/11159/20 (провадження № 2/538/53/21), яке набрало законної сили 01.03.2021. Така бездіяльність, за наявності реальної можливості виконати рішення, свідчить про умисне ухилення від виконання покладених на нього судом обов`язків. Відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» саме виконавець визначає обсяг дій, які слід вчинити для виконання судового рішення. Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів. Зважаючи на наявну можливість у боржника покинути територію України, з метою ухилення від виконання рішення суду, виникла необхідність у звернені до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.10.2025 5 особи за межі України. Згідно з частиною першою статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом Відповідно до п. 5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань. На виконання ст. 2 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів» від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом. Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Так відповідно до Судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 Верховного Суду України ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням органу (посадової особи), вжите у п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Зауважу, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти). У справі «Стецов проти України» (AFFAIRE STETSOV c. UKRAINE), п. 30, від 11 травня 2021 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що національні суди задовольнили подання державного виконавця і наклали на заявника обмеження у праві на виїзд за межі країни, встановивши, що він не повернув грошові кошти. При цьому, вони не є явно необґрунтованими та відповідають законодавству. Отже, накладення на заявника заборони залишати територію країни відповідає нормам національного законодавства. Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.10.2025. У справі «Гочев проти Болгарії» (GODCHEV V. BULGARIA, заява № 34383/03 від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 п. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, та по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішені питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів, слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості. Отже, втручання у право фізичної особи боржника на свободу пересування, передбачено статтею 441 ЦПК України і статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, та переслідують пасивне і незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів. Статтею 129-1 Конституції України, ЦПК України та ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави. У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 по справі «Чіжов проти України» суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пар. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.10.2025. У відповідності до Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 № 512/5, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, за поданням державного або приватного виконавця, який відкрив відповідне виконавче провадження. Враховуючи викладені фактичні обставини, застосування зазначеного заходу може стати ефективним стимулом для боржника до виконання зобов`язань, встановлених судовим рішенням, або спонукати його до пошуку шляхів врегулювання боргового зобов`язання зі стягувачем. Такий підхід узгоджується з принципами ефективності виконавчого провадження та сприяє якнайшвидшому відновленню порушених прав стягувача. Щодо предметної підсудності слід наголосити на тому, що статтею 446 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Відповідно до частини 4 статті 441 Цивільного процесуального кодексу України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Щодо направлення копії подання учасникам справи. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими нормативно-правовими актами України. Ці нормативні акти встановлюють форму, зміст і порядок виконання процесуальних дій, права та обов`язки учасників справи, а також гарантії їх реалізації. Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання і заперечення врегульовані параграфом 2 «Заяви з процесуальних питань» глави 1 «Письмові заяви учасників справи» розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України. Так, відповідно до ч. 2,4 ст.183 ЦПК України, письмова заява, клопотання чи заперечення підписується заявником або його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Як вбачається зі змісту статті 183 ЦПК України, остання не містить вказівки на такий вид процесуального документа, як «подання», що обумовлено певною специфічністю такого документа. Окрім того, порядок тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України встановлює розділ VI «ПРОЦЕСУАЛЬНІ ПИТАННЯ, ПОВ`ЯЗАНІ З ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ У ЦИВІЛЬНИХ СПРАВАХ ТА РІШЕНЬ ІНШИХ Документ сформований в системі «Електронний суд» 15.10.2025 8 ОРГАНІВ (ПОСАДОВИХ ОСІБ)» ЦПК України. Відповідно до частин 1-4 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. В свою чергу, вимоги до форми, змісту, порядку подання та процедури розгляду заяви про забезпечення позову врегульовані статтями 151-153 ЦПК України. Зокрема, відповідно до частин 1, 6 статті 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Відповідно до частини 10 статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу. За таких обставин, враховуючи те, що ані визначена ст. 441 ЦПК України процедура тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, ані встановлені ст. 151 ЦПК України вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення позову не містять обов`язку направлення копії відповідного подання сторонам та іншим учасникам справи, копії даного подання стягувачу та боржнику не направляються. Більше того, частина 4 статті 441 ЦПК України прямо передбачає, що суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, що є логічним з огляду на характер зазначеного заходу, метою якого є запобігання ухиленню боржника від виконання судового рішення. Повідомляю, що наказом Міністерства юстиції України зупинена діяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича. На виконання вимог чинного законодавства та згідно договору про заміщення приватного виконавця від 16.09.2025 на період зупинення діяльності приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича його заміщує приватний виконавець Роткевич Ірина Вікторівна (витяг з Єдиного реєстру приватних виконавців України та копія договору додаються). Згідно ч. 7 ст. 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець, який заміщує приватного виконавця, вчиняє виконавчі дії від свого імені та прикладає особисту печатку. Відтак, дане подання подається приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Роткевич І.В. в порядку заміщення приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича. Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, Просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань. Виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

В судове засідання приватний виконавець Роткевич І.В. не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, подання підтримує у повному обсязі.

Представник стягувача позивача ОСОБА_3 адвокат Кочкарьов С.В. в судовому засіданні підтримав подання приватного виконавця та просив суд його задовольнити у повному обсязі. посилаючись на те, що боржником (відповідачем) ОСОБА_2 рішення суду не виконується у повному обсязі. Дана особа постійно перетинає кордон на транспортному засобі, тому може виконати рішення суду, яке набуло чинності.

Боржник ОСОБА_2 належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився. Його неявка не перешкоджає розгляду даного подання.

Суд, вислухавши представника стягувача, дослідивши матеріали подання, приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 27.01.2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 9 476 239,51 грн. та судовий збір у розмірі 10510,00 грн. Судове рішення набуло чинності. За заявою представника стягувача 01.03.2021 року Лохвицьким районним судом Полтавської області видано виконавчий лист.

17.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа №755/11159/20, виданий 01.03.2021 року. Постановою від 17.05.2021 року приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника ОСОБА_2

14.06.2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. оголошено в розшук майно боржника VOLKSVAGEN TUAREG ДНЗ НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 04.08.2021 року подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України задоволено. Тимчасово обмежно у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобов`язань, покладених на нього на підстав виконавчого листа №755/11159/20, виданий 01.03.2021 року Лохвицьким районним судом Полтавської області. Виконання ухвали доручено Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.12.2021 року в заяві представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28.04.2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Реутова Олександра Євгеновича залишено без задоволення. Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 02.12.2021 року залишено без змін.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.06.2022 року заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задоволено. Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області про стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 9 486 749,51 грн., яке застосовано ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 04.08.2021 року у справі № 755/11159/20.

Виконання ухвали про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 доручити Адміністрації Державної прикордонної служби України.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 21.02.2023 року апеляційну скаргу представника стягувача ОСОБА_3 адвоката Кочкарьов Сергія Валерійовича залишено без задоволення. Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.06.2022 року залишено без змін.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і, по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів необхідно пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдане лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте, навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим з самого початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, у тому числі й ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував вказані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушенням ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, без належного обґрунтування з врахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права від 16.12.1966 передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» закріплено право державного або приватного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Поряд з цим, згідно з правилами статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку коли ця особа є боржником за невиконаним нею судовим рішенням.

Верховним Судом у постанові від 19.08.2020 по справі № 910/8130/17 наголошено, що Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права. Відтак якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження») передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України «Про виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що у випадку припинення виконання особою обов`язків боржника, підстави для продовження застосування до такої особи заходів у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Суд зауважує, що обмеження у праві вільно пересуватись може бути застосовано виключно у випадках, які передбачені законом.

Статтею 441 ЦПК України визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Враховуючи вимоги ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено можливість обмеження у праві виїзду саме боржника ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволені подання приватного виконавця Роткевич І.В. тимчасового обмеження у праві виїзду, застосованого судом щодо останнього на підставі ухвали Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.06.2022 року по справі №2/538/53/21.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Слід зазначити, ст. 441 ЦПК України встановлено як порядок тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, так і порядок скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Водночас, ст. 441 ЦПК України встановлено як порядок тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, так і порядок скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Враховуючи вищевикладене, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в"їзду в Україну громадян України" , ст.ст. 18, 39 Закону України "Про виконавче провадження" , ст. ст.10, 258 - 260, 353, 354, 441 ЦПК України

у х в а л и в :

У задоволенні подання приватного виконавця Роткевич Ірини Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи ОСОБА_2 за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.А. Бондарь