ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи :

заявник (боржник) ОСОБА_1 ,

стягувач Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»

суб`єкт оскарження заступник начальника Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лисогор Оксана Іванівна,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч. 3 ст. 17, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року, постановлену суддею Березюк М.В. в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області (дата складення повного судового рішення відсутня),

ВСТАНОВИВ

23 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання рішень, заступника начальника Кривороізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпроперовської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Лисогор О.І.

Скарга ОСОБА_1 обгрунтована тим, що з метою примусового виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі №212/10389/14-ц за заявами АТ «Укрексімбанк» щодо скаржниці відкрито, зокрема, виконавче провадження №70500912 від 08.12.2022 (сума стягнення інфляційні збитки у розмірі 7 708 044,97 грн) на підставі виконавчого листа №212/10389/14-ц, виданого 23.12.2015 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області.

12 червня 2025 року у виконавчому провадженні №70500912 від 08.12.2015 заступник начальника Криворізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального уцправління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лисогор О.І. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.06.2025 року ВП №70500912.

Посилається, що оскаржувана постанова прийнята за відсутності законних підстав, всупереч імперативним нормам Кодексу України з процедур банкрутства, Закону України «Про виконавче провадження», без обгрунтованого розрахунку загальної суми стягнення і з порушенням прав та законних інтересів скаржниці на мирне володіння майном.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Кривороізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпроперовської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Лисогор О.І. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 12.06.2025 року ВП №70500912.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на рішення заступника начальника Кривороізького відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпроперовської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Лисогор О.І. повернуто без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить скасувати ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що скарга була подана в межах строку, передбаченого ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відлік строку почався з моменту фактичного ознайомлення зі спірною постановою 18.06.2025 року.

Посилаючись на п. 14 ч. 2 ст. 185 ЦПК України, зазначає, що суд першої інстанції не надав строк для усунення недоліків, що порушує принцип доступу до правосуддя.

Також зазначає, що відсутність підтвердження направлення скарги іншим учасникам не є безумовною підставою для повернення скарги без можливості її виправити, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 27.01.2021 року у справі №569/13154/20. Скаргу подано через ЄСІТС, що передбачає обмін процесуальними документами автоматично, Відмова у прийнятті з огляду ненадіслання паперових копій суперечить п. 1 ч. 1 ст. 12 ЦПК України та практиці Верховного Суду.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про повернення скарги заявнику, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їйконституцієюабо законом (ст. 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та встатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Так, постановляючи ухвалу про повернення без розгляду скарги на підставі ч. 5 ст. 448 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що скаржницею не дотримана вимога ч. 3 ст. 448 ЦПК України, оскільки скарга не містить ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження. В порушення ч. 4 ст. 448 ЦПК України ОСОБА_1 не надала суду доказів надіслання копії скарги з додатками іншим учасникам справи (державному виконавцю, стягувачу).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частиною 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно п. 5, 6 ч. 3 ст. 448 ЦПК України скарга має містити ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; номер справи, в якій видано виконавчий документ та реквізити виконавчого документа.

Також згідно п. 2 ч. 4 ст. 448 ЦПК України до скарги додаються докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалівіншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно ч. 6,7 ст. 43 ЦПК України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

У разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду (ч. 5 ст. 448 ЦПК України).

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції при вирішенні питання відкриття провадження у розгляді скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця перевіряє відповідність поданої скарги та додатних до неї документів вимогам ч. 3 ст. 448 ЦПК України.

Як вбачається з поданої скарги в ній не міститься інформації щодо ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

Крім того, ОСОБА_1 не надано суду доказів надіслання копії скарги з додатками іншим учасникам справи.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки скарга не відповідає вимогам по формі та змісту статті 448 ЦПК України, її слід повернути без розгляду.

Доводи заявника в апеляційній скарзі щодо відсутності її обов`язку надіслання копії скарги іншим учасникам справи в порядку визначеному ст. 43 ЦПК України та обов`язку суду надати їй строк для усунення недоліків її скарги з урахуванням положень ст. 185 ЦПК України апеляційний суд не приймає, оскільки вони не враховують зміни в процесуальному законодавсті та не відповідають порядку та розгляду скарг, які подаються до суду в порядку розділу VІІ ЦПК України.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно пункту 1 частини першоїстатті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу суду постановлено з додержанням вимог процесуального закону і підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2025 року.

Головуючий

Судді