ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 932/2640/25

провадження № 61-9219св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вектор Плюс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калюжний Денис Юрійович, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2025 року

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор плюс») про визнання права власності на нерухоме майно. Предметом позовних вимог у цій справі є визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира).

У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Калюжний Д. Ю. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, на обґрунтування доводів якої зазначив, що ТОВ «ФК «Вектор плюс», в іпотеці у якого перебуває належна на праві власності ОСОБА_1 спірна квартира, вчиняє активні дії щодо перереєстрації за собою права власності на це нерухоме майно.

Такі дії проявляються у тому, що у межах цивільної справи № 201/3254/18 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Філії комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву Лата Д. О., Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна із чужого володіння, визнання незаконним зняття особи із реєстраційного обліку та його поновлення, ТОВ «ФК «Вектор плюс» намагається зняти арешт із спірної квартири, оскільки спір між сторонами по вказаній справі вже вирішений, постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв'язку із неправильно визначеним суб'єктним складом сторін. Так, ухвалою суду від 20 вересня 2024 року знято арешт зі спірної квартири.

Вважає, що оскільки у задоволенні позовних вимог у справі № 201/3254/18 відмовлено через порушення позивачем норм процесуального права, та не спростовано обставин наявності між сторонами спору щодо права власності на спірну квартиру, яка також є предметом у даній справі, тому вказане свідчить про необхідність вчинення судом сукупності процесуальних дій, які гарантують виконання рішення у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

При цьому обраний нею вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуватиме у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

З огляду на зазначене ОСОБА_1 просила суд:

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , до вирішення справи по суті;

- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам держреєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо вищезазначеного об`єкту майна до вирішення справи по суті.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 до вирішення справи № 932/2640/25 по суті.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам держреєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо вищезазначеного об`єкту майна до вирішення справи № 932/2640/25 по суті.

Урахувавши наявність спору між сторонами, предмет позову, обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, суд дійшов висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову та про доцільність застосування заходу забезпечення позову у вигляді арешту та заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноважених на проведення державної реєстрації вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо спірного нерухомого майна, оскільки зазначений захід спроможний забезпечити фактичне виконання можливого судового рішення в разі задоволення позову та забезпечить збалансованість інтересів сторін, унеможливить відчуження спірної квартири відповідачем.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2025 року скасовано ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 квітня 2025 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Урахувавши, що постановою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у цивільній справі № 201/3254/18 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора та ТОВ «ФК «Вектор плюс» про скасування державної реєстрації права власності та витребування майна із чужого володіння, визнання незаконним зняття особи із реєстраційного обліку та його поновлення, предметом якого була спірна квартира, апеляційний суд, узявши до уваги права інших осіб, які можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову, дійшов висновку про необхідність скасування таких заходів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

17 липня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від імені ОСОБА_1 - адвокат Калюжний Д. Ю. подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просив її скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про відмову у забезпеченні позову, оскільки між сторонами існує спір з приводу визнання права власності на спірну квартиру.

На обґрунтування доводів касаційної скарги заявник також вказала про те, що у поданій у цій справі позовній заяві врахувала висновки, висловлені у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у цивільній справі № 201/3254/18, змінила підстави позову та суб'єктний склад сторін, залишивши незмінним предмет спору - спірну квартиру, а тому з огляду на дії ТОВ «ФК «Вектор плюс» щодо зняття арешту зі спірного майна в межах справи № 201/3254/18 існує загроза невиконання можливого судового рішення в разі задоволення позову в даній справі, а отже і наявність правових підстав для забезпечення позову.

З приводу наявності ухвали про накладення арешту на спірну квартиру в рамках кримінального провадження заявник повідомила, що вказане кримінальне провадження, досудове розслідування у якому триває, порушено саме за її заявою щодо незаконних дій державного реєстратора з приводу перереєстрації спірної квартири у період часу, коли останній був позбавлений акредитації на такі дії.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

10 вересня 2025 року до Верховного Суду надійшли виділені матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 березня 2005 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а. с. 55).

На підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки від 03 липня 2007 року № 2886 та згідно із рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05 березня 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а. с. 42).

Рішенням державного реєстратора від 08 лютого 2019 року № 45425989 за заявою ОСОБА_1 скасовано запис про право власності (№ 25138298) ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на спірну квартиру.

Постановою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 201/3254/18 (провадження № 61-4794св23) задоволено касаційну скаргу ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 березня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про визнання дій державного реєстратора щодо реєстрації в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, права власності на квартиру АДРЕСА_3 , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 25138298 від 05 березня 2018 року на квартиру АДРЕСА_3 , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених вимог відмовлено.

У вказаній справі Верховний Суд щодо позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора виснував про те, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що «цей спір виник між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» щодо реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Державний реєстратор у такому спорі є неналежним відповідачем. Тому судові рішення в цій частині належить скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до державного реєстратора».

Висловлюючись щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Верховний Суд вказав, що «в межах підстав позову ОСОБА_1 суди не встановили порушення іпотекодержателем порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, що є підставою для відмови у позові в оскарженій частині».

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ФК «Вектор плюс» про визнання права власності на нерухоме майно.

Предметом позовних вимог у цій справі є визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

У квітні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Калюжний Д. Ю. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила суд:

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , до вирішення справи по суті;

- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам держреєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , в тому числі вносити до державного реєстру речових прав записи про держреєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування держреєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо вищезазначеного об`єкту майна до вирішення справи по суті.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості, апеляційний суд, встановив, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, а позивачем не доведено підстав, які є необхідними умовами для вжиття заходів забезпечення позову в обраний нею спосіб, у зв`язку з чим суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Посилання у касаційній скарзі на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення прав позивачки як власниці спірного нерухомого є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Установлено, що постановою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі № 201/3254/18 (провадження № 61-4794св23) задоволено касаційну скаргу ТОВ «ФК «Вектор Плюс», скасовані судові рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про визнання дій державного реєстратора щодо реєстрації в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, права власності на квартиру АДРЕСА_3 , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» незаконними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 25138298 від 05 березня 2018 року на квартиру АДРЕСА_3 , за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зазначених вимог відмовлено.

Висловлюючись щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, Верховний Суд вказав, що «в межах підстав позову ОСОБА_1 суди не встановили порушення іпотекодержателем порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, що є підставою для відмови у позові в оскарженій частині».

Таким чином, доводи ОСОБА_1 про те, що у задоволенні її вимог про оскарження дій та рішень державного реєстратора щодо спірної квартири року в справі № 201/3254/18 відмовлено через порушення норм процесуального права, не у повній мірі ґрунтуються на встановлених судом апеляційної інстанції обставинах справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що при вирішенні питання забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Верховний Суд неодноразово виснував про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Колегія суддів враховує, що у межах розгляду справи № 201/3254/18 відносно спірної квартири вживались такі заходи забезпечення позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заборонено ТОВ «ФК «Вектор Плюс», його представникам, третім особам без виключення вчиняти дії щодо примусового виселення ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_3 (спірного майна) до вирішення справи по суті.

Заборонено ТОВ «ФК «Вектор Плюс», його представникам, третім особам без виключення перебувати у квартирі АДРЕСА_3 (спірного майна) із даної квартири до вирішення справи по суті.

Заборонено державному реєстратору вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно квартири АДРЕСА_3 (спірного майна) до вирішення справи по суті.

Ці заходи забезпечення позову скасовані ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2024 року, тобто були чинними більше шести років.

Установлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було власником спірної квартири з березня 2018 року, але згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 лютого 2019 року № 155524873 право власності ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на спірну квартиру скасовано (а. с. 48).

Крім того, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про поворот виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2018 року у справі № 201/3254/18.

Таким чином, відносно спірної квартири вже близько 7 років існують забезпечувальні заходи у вигляді заборони державному реєстратору вчиняти дії щодо реєстрації в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності на спірну квартиру, отже, реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_1 зберігається.

Крім того, заявник вказує і про наявність арешту на спірну квартиру в рамках кримінального провадження, порушеного саме за заявою ОСОБА_1 , з приводу реєстрації спірної квартири за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Вказане свідчить, що вжиття забезпечувальних заходів у цій справі не відповідатиме принципу забезпечення збалансованості інтересів сторін, тобто справедливому балансу між захистом прав позивачки і недопущенням надмірного обмеження прав відповідача.

Крім того, за загальним правилом позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Схожі висновки викладені Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2024 року в справі № 756/19178/21 та від 21 квітня 2022 року в справі № 755/5300/21 та від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20.

З огляду на зазначене обраний позивачкою засіб забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру, на яку наразі за нею зареєстровано право власності, не є належним задля усунення ризику невиконання рішення суду в цій справі, адже у випадку задоволення заяви про забезпечення позову фактично арешт буде накладено на майно, що зареєстроване за особою, яка не є відповідачем у цій справі, що суперечитиме правовій природі такого забезпечувального заходу.

Встановлені у цій справі обставини не спростовують висновків апеляційного суду щодо відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, обраним позивачкою способом та недоведеність існування реальної загрози ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту або поновлення порушених, оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Інші доводи касаційної скарги спрямовані на доведення необхідності переоцінити докази у тому контексті, який на думку позиваки, свідчить про обґрунтованість доводів її заяви про забезпечення позову, тобто стосуються переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду в обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович