Справа № 138/1194/25
Провадження № 2/127/4222/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Іщук Т. П., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в місті Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 04 серпня 2021 року в розмірі 50910,91 грн. Свої вимоги мотивувало тим, що між ОСОБА_1 та АТ «ОТП Банк»04 серпня 2021 року був укладений кредитний договір №. 28 червня 2023 року між позивачем та АТ «ОТП Банк» було укладено договір факторингу №28/06/23, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №, укладеним ОСОБА_1 , перейшло до позивача. Відповідно до реєстру боржників №1 до договору факторингу слідує, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № в сумі 50910,91 грн, з яких: 25796,07 грн - загальна сума боргу по тілу, 3816,40 грн загальна сума боргу по відсотках, 21298,44 грн. загальна сума боргу по комісії.

Позивач зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача за вищевказаним договором, а саме з 28 червня 2023 року позивачем не здійснювалося жодних нарахувань по штрафних санкціях. При цьому, вказана сума заборгованості за кредитним договором не погашена ні на рахунок попереднього кредиторав, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за кредитним договором № від 04 серпня 2021 року в сумі 50910,91 грн, а також понесені судові витрати.

Відповідно до ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 30 травня 2025 року позовна заява передана за підсудністю до Вінницького міського суду Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2025 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Користуючись своїм правом, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Пунько І. В. подав відзив на позовну заяву та просив позов залишити без задоволення. Свої доводи обґрунтовує тим, що позивач не надав жодного доказу отримання ним кредитних коштів. Сам по собі кредитний договір із додатками, договір факторингу, акти приймання-передачі та реєстр боржників не підтверджують наявності заборгованості. Також відсутні докази відкриття відповідачу банківського рахунку, зарахування кредитних коштів і розрахунку заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», належними доказами є первинні документи (виписка з рахунку, меморіальний ордер), яких позивач не надав. Наданий розрахунок боргу складено в односторонньому порядку, тому він не підтверджує факту користування кредитом чи наявності боргу. Крім того, матеріали справи не містять доказів правомірності нарахування комісії, а заявлена сума 21298,44 грн є необґрунтованою. Встановлення кредитором будь-яких додаткових зборів чи комісій, не пов`язаних безпосередньо з наданням кредитних коштів, є незаконним, а такі умови кредиту нікчемними. При цьому надав своє посвідчення учасника бойових дій та довідку військової частини НОМЕР_1 .

31 липня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» надіслав відповідь на відзив та зазначив, що відповідач не надав первісному кредиторові документів, що підтверджують його право на пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому нарахування відсотків здійснювалося на законних підставах. Заборгованість, зазначена у позовній заяві, була нарахована первісним кредитором станом на дату відступлення права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював додаткових нарахувань і стягує лише суму отриманих прав вимоги. Кошти за кредитним договором були надані позичальнику у безготівковій формі на банківську картку, зазначену ним при укладенні договору. Інформація про реквізити картки та проведені транзакції зберігається у первісного кредитора, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє оригіналами первинних документів. Відповідач фактично не заперечує отримання коштів, а лише ставить під сумнів належність доказів, що не звільняє його від виконання зобов`язань за кредитним договором. Підписуючи кредитний договір, відповідач підтвердив свою обізнаність з його умовами та надав згоду на їх виконання, зокрема щодо порядку і розміру нарахування відсотків, а тому пред`явленні до відповідача вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволеню.

Відповідач правом подання заперечень не скористався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2025 року витребувано у позивача докази, що підтверджують видачу кредитних коштів позичальнику ОСОБА_1 за даним кредитним договором, розрахунок заборгованості по кредитному договору № від 04 серпня 2021 року на дату відступлення права вимоги; а у відповідача докази (інформацію) з відповідним документальним підтвердженням, з якого часу та на якій підставі ОСОБА_1 проходить військову службу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2025 року витребувано у первісного кредитора (АТ «ОТП БАНК») виписку про рух грошових коштів по рахунках та докази видачі кредитних коштів позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором № від 04 серпня 2021 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.

Судом установлено, що 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «ОТП Банк» із анкетою-заявою на отримання кредиту, де зазначив, зокрема, відомості про себе та бажану суму кредиту та строк кредитування, а також 04 серпня 2021 року підписав паспорт споживчого кредиту, у якому зазначено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, розмір процентної ставки, яка становить 10% річних та наслідки прострочення виконання або невиконання зобов`язання у вигляді штрафу, які є аналогічними викладеним у самому кредитному договорі. Крім того, споживчий паспорт містить відомості про контактні дані кредитодавця, порядок повернення кредиту, загальні витрати за кредитом, які становлять 47942,80 грн., орієнтовану загальну вартість кредиту споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісія, та інші платежі) - 77942,80 грн, а також відомості про реальну річну процентну ставку 112,50% та інші важливі правові аспекти. Додаток №1 до паспорту споживчого кредиту від 04 серпня 2021 року містить орієнтований графік платежів та розрахунок загальності вартості кредиту.

04 серпня 2021 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №.

Відповідно до умов цього договору загальний розмір кредиту становить 30000,00 грн, з яких: на споживчі цілі - 30000,00 грн, сплата комісійної винагороди за видачу кредиту та сплата додаткових послуг банку - 00,0 грн. Дата остаточного повернення кредиту 04 серпня 2021 року, розмір процентної ставки - 10,00% річних, комісія за управління кредитом 3,99% від суми кредиту. Строк на який надається кредит визначено в графіку платежів,дата остаточного повернення кредиту 04 серпня 2024 року. Для розрахунку річної бази нарахування процентів використовується фактична кількість днів у календарному місяці та у році. Рахунок погашення боргових зобов`язань відкритий у банку безкоштовно, реквізити якого визначенні у додатку №1 до кредитного договору. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Тарифи Банку є невід`ємною частиною кредитного договору, які можуть змінюватись та доповнюватись банком, про що позичальник повідомляється згідно з умовами кредитного договору та Правил кредитування. Тарифи банку розміщуються на офіційному сайті банку. Оперативний час для сплати боргових зобов`язань з 9.00 год. до 18.00 год. протягом банківського дня.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, в порядку передбаченому кредитним договором та Правилами кредитування банк надає позичальнику суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом на рахунок кредит, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банк погашення боргових зобов`язань, а також виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені кредитних договором та Правилами кредитування.

Частина кредиту та нараховані проценти сплачуються позичальником одночасно, щомісячно, у розмірі та строки визначені у графіку платежів шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на рахунок погашення боргових зобов`язань будь-яким доступним позичальником способом, у тому числі шляхом переказу коштів через банківські установи в операційний час для сплати боргових зобов`язань (п. 3.5.1 кредитного договору).

Згідно п. 4.4 кредитного договору, кредитний договір є невід`ємною частиною Тарифів банку та Правил кредитування, які розміщенні на офіційному сайті банку.

Відповідно умов кредитного договору позичальник, підписавши кредитний договір підтвердив, що банк надав йому в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів фінансових послуг, перед укладенням кредитного договору, банк надав позичальнику в повному об`ємі інформацію, зазначену в ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансовий послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі шляхом надання позичальнику доступу до такої інформації на офіційному сайті банку, позичальник ознайомлена з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обслуговуваного рішення щодо укладення кредитного договору, отримав кредит на сприятливих для нього умовах, примірник кредитного договору, тарифи отримав у дату укладення договору.

Договір містить заяву-анкету ОСОБА_1 про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № CARD від 04 серпня 2021 року на оформлення послуги на дистанційне обслуговування та електронну взаємодію. Підписанням вказаної заявки ОСОБА_1 підтвердив, що всі наступні правочини та документи перелік яких визнаний договором можуть вчинятись ним та/або банком з використанням електронного підпису, який є його аналогом власноручного підпису. Шляхом підписання заяви-анкети клієнт підтверджує, що він особисто отримав свій примірник заяви-анкети, договору, тарифів банку. З умовами договору, тарифами банку, які розміщені на офіційному сайті банку ознайомлений, приймає та погоджується з їх положеннями.

З графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту, що міститься в додатку №1 до кредитного договору № від 04 серпня 2021 року слідує, що дата видачі кредиту 04 серпня 2021 року, сума кредиту за договором - 30000,00 грн, проценти за користування кредитом 4850,80 грн, плата за обслуговування кредитної заборгованості 43092,00 грн (1197,00 грн щомісячно), реальна річна процентна ставка 112,50%, загальна вартість кредиту 77942,80 грн.

Факт отримання коштів ОСОБА_1 підтверджується заявою на видачу готів №6455452 від 04 серпня 2021 року. Відповідач користувався коштами та частково здійснював погашення заборгованості, про що свідчить виписка по рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий для погашення боргових зобов`язань за цим кредитним договором в період часу з 04 серпня 2021 року по 13 жовтня 2025 року.

28 червня 2023 року АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №28/06/23, відповідно до якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості (пункт 1.1. договору факторингу).

За вказаним договором факторингу новий кредитор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами (пункт 1.3. договору факторингу).

Відомості про боржників і розмір грошового зобов`язання кожного з них зазначається в реєстрі боржників.

Право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості (п.6.2.3 договору факторингу).

Договір факторингу №28/06/23 від 28 червня 2023 року укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписаний сторонами та скріплений печатками.

Згідно реєстру боржників №1 заборгованість відповідача за кредитним договором № станом на 28 червня 2023 року становить 50910,91 грн, з яких: 25796,07 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3816,40 грн - заборгованість за відсотками по кредиту, 21298,44 грн. - заборгованість по комісії.

Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Доказів про неправомірність даного договору матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора, зокрема щодо договору про споживчий кредит № від 04 серпня 2021 року. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц.

Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку, що до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право кредитора за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Відповідач свої зобов`язання за цим договором не виконав належним чином.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача за договором № від 4 серпня 2021 року за період з 28 червня 2023 року по 28 лютого 2025 року становить 50910,91 грн, з яких: 25796,07 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3816,40 грн - заборгованість за відсотками по кредиту, 21298,44 грн. - заборгованість по комісії.

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий для погашення боргових зобов`язань за кредитним договором в період часу з 04 серпня 2021 року по 13 жовтня 2025 року слідує, що ОСОБА_1 було сплачено тіло кредиту на суму 4203,93 грн, відсотки на суму 1217,20 грн, а також комісію.

Суд погоджується із визначеним позивачем розміром заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), оскільки кредит було надано у сумі 30 000,00 грн, а ОСОБА_1 сплачено частину тіла кредиту в розмірі 4 203,93 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 .

Таким чином, сума, яка підлягає сплаті за тілом кредиту становить 25 796,07 грн, і саме цю суму позивач просить стягнути. Вказана заборгованість встановлена судом на підставі наданих доказів, а відтак сума заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню.

Що стосується розміру заборгованості по процентам, то суд зважає, що відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зі змінами) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією РФ проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Відповідний правовий висновок, висловлений Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15, від 14 травня 2021 у справі № 502/1438/18, від 24лютого 2022 у справі № 591/4698/20, від 12 травня 2022 року у справі № 336/512/18, від 18 січня 2023 у справі № 642/548/21.

Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01 лютого 2019 року №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Вказана пільга застосовується в особливий період.

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17, вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діє на даний час.

Тобто особливий період триває і дотепер.

При цьому, як слідує з наданих відповідачем на виконання ухвали суду додаткових доказів, відповідач ОСОБА_1 з 01 липня 2022 року був призваний за мобілізацією на посаду водія перевезення автомобільним транспортом, військова частина НОМЕР_1 . 16 грудня 2024 року на підставі п.п. «г» ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» звільнений в запас (за сімейними обставинами). Вказані обставини підтверджуються копією військового квитка серії НОМЕР_3 від 29 червня 2022 року та копією довідки військової частини НОМЕР_1 №629/РВС від 10 квітня 2024 року.

Тобто протягом строку дії кредитного договору відповідач був військовослужбовцем Збройних Сил України, який проходив військову службу в особливий період та брав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брав безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), а тому суд дійшов висновку, що на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Застосування приписів п. 15 ст. 14 вказаного вище Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Зазначений висновок висловлений Верховним Судом України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746цс16.

Суд зауважує, що за наявності позову кредитора про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).

Відповідний висновок щодо застосування вказаних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21.

Отже, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитом, нарахованих з 01 липня 2022 року задоволенню не підлягають..

З виписки по особовому рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий для погашення боргових зобов`язань за кредитним договором в період часу з 04 серпня 2021 року по 13 жовтня 2025 року слідує, що ОСОБА_1 було сплачено відсотки на суму 1217,20 грн. Платіж позивач здійснював 06 вересня 2021 року, 11 жовтня 2021 року, 14 грудня 2021 року та 04 січня 2022 року.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України та умов договору, проценти нараховуються на фактичний залишок тіла кредиту за ставкою 10% річних. Станом на 01 липня 2022 року відсотки становлять 2410,69 грн, сплачено 1 217,20 грн, непогашений залишок процентів становить 1193,49 грн.

Враховуючи наведене вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам підлягають задоволенню частково, в розмірі 1193,49 грн, тобто нараховані до 01 липня 2022 року з урахуванням сум виплачених відповідачем.

Щодо заборгованості по комісії в розмірі 21298,44 грн, то суд вважає її необґрунтованою з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до ч.ч.1-2,5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (плату) за обслуговування кредиту.

В той же час, у кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Так, пунктом 1.1 кредитного договору, передбачено, що комісія за управління кредитом сплачується щомісяця у розмірі 3,99% від суми кредиту. Водночас договір не містить переліку послуг, що входять до обслуговування кредитної заборгованості. Із змісту кредитного договору неможливо визначити та встановити, за які саме послуги, надані банком, встановлено плату за управління кредитом.

Розмір ж плати за управління кредитом визначений щомісячно у Додатку №1 до кредитного договору № від 04 серпня 2021 року (Графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту) та становить 1197,00 грн. щомісячно.

Разом з тим суд зазначає, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування», позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги з обслуговування кредитної заборгованості, які умовами договору не конкретизовано, а споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі та кредитодавець не може встановлювати щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що умови договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року в справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за управлінням кредитом є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З огляду на викладене вимоги щодо стягнення визначених позивачем сум заборгованості зі сплати плати за обслуговування кредиту в розмірі 21296,44 грн не підлягають задоволенню.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 26989,56 грн, з яких: 25796,07 грн - загальна сума боргу по тілу кредиту, 1193,49 грн загальна сума боргу по відсоткам, а позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1605,24 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам).

На підставі викладеного, керуючись ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 259, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість за кредитним договором № від 04 серпня 2021 року в сумі 26989,56 грн, з яких: 25796,07 грн - загальна сума боргу по тілу кредиту, 1193,49 грн загальна сума боргу по відсоткам, а також 1605,24 грн судового збору.

В решті вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: