Справа № 303/6775/25
РІШЕННЯ (Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Заболотного А.М.

секретар судового засідання Желізняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Мукачево в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 23.02.2021 року в розмірі 61492,88 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.02.2021 року між ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № . Відповідно до умов кредитного договору позичальнику було надано грошові кошти на суму 73905,67 грн. Кредит було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у кредитному договорі, отже кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. В подальшому 17.12.2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року. Відповідно до умов договору та витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року позивач є новим кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № від 23.02.2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань у зв`язку з чим станом на 12.05.2025 року заборгованість за кредитним договором № від 23.02.2021 року становить 61492,88 грн., що складається з наступного: 59608,58 грн. заборгованість по тілу кредиту; 0,75 грн. заборгованість по річним відсоткам; 1883,55 грн. заборгованість по щомісячним відсоткам. З врахуванням наведеного АТ «Таскомбанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № від 23.02.2021 року на загальну суму 61492,88 грн., а також вирішити питання судових витрат.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 01.10.2025 року та відкладено на 03.11.2025 року.

Представник позивача Альховська І.Б. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі в якій також просить позов задовольнити у повному обсязі з наведених в ньому підстав, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання з розгляду справи не з`явилася повторно, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23.02.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету на отримання послуг в ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень».

Також 23.02.2021 року було укладено кредитний договір № за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених кредитними договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Так, згідно з п. 1.2 договору сума кредиту становить 73905,67 грн., строк на який надається кредит 48 місяців.

Кредит було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у кредитному договорі (п. 1.4. договору).

Згідно з п. 1.3. договору позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5252360, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 4 паспорту кредиту № 5252360 кредит надається безготівковим шляхом, протягом трьох банківських днів від дня укладення договору.

Інформація щодо орієнтованої реальної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту для позичальника, порядок повернення кредиту та розмір платежів, періодичність, внесення (графік платежів) визначені у п.п. 5, 6 паспорту кредиту № 5252360, який підписано позичальником ОСОБА_1 .

Підписавши кредитний договір та паспорт кредитного договору відповідач засвідчила, що згодна з його умовами, вони їй зрозумілі, отже погодилася на отримання коштів у кредит саме на умовах, що визначені договором.

Таким чином судом встановлено, що ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. У свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору.

Звертаючись до суду з цим позовом АТ «Таскомбанк» також зазначає про те, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № від 23.02.2021 року.

У зв`язку з цим судом також встановлено, що 17.12.2021 року між первісним кредитором ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» був укладений договір факторингу № 171221. Згідно з п. 2.1. договору факторингу в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до умов договору та реєстру прав вимоги до договору факторингу № 1712221 від 17.12.2021 року позивач є новим кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № від 23.02.2021 року з усіма наступними додатками та змінами.

Згідно з реєстром прав вимоги до договору факторингу № 1712221 від 17.12.2021 року ТзОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк» за кредитним договором № від 23.02.2021 року.

Із врахуванням встановленого вище суд вважає, що в першу чергу слід вирішити питання наявності у позивача права грошової вимоги за кредитними договорами до відповідача.

За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

З наведеного вище договору факторингу слід прийти до однозначного висновку про те, що до АТ «Таскомбанк» перейшли всі права кредитора за кредитним договором № від 23.02.2021 року.

З приводу наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором суд зазначає про таке.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 23.02.2021 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 12.05.2025 року становить 61492,88 грн., що складається із 59608,58 грн. заборгованість по тілу кредиту; 0,75 грн. заборгованість по відсоткам, 1883,55 грн. заборгованість за щомісячними відсотками.

Згідно повідомлення-вимоги позивач повідомив ОСОБА_1 про наявну заборгованість за кредитом станом на 23.05.2025 року та необхідність повернення кредиту.

Оскільки позичальник не виконала свої зобов`язання добровільно, товариство звернулося до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Так, одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17).

Обґрунтовуючи підстави для стягнення заборгованості за кредитом позивачем надано, зокрема, виписку з рахунку ОСОБА_1 в якому міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.

Оцінюючи такі аргументи судом встановлено, що ОСОБА_1 погашала кредит, перераховуючи кошти на банківський рахунок, відкритий у зв`язку з укладенням кредитного договору.

Із встановленого слід зробити однозначний висновок про те, що відповідач отримала кредитні кошти та в подальшому здійснювала платежі на їх погашення. У свою чергу, позичальник зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені кредитним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання відповідно цього договору.

Оскільки відповідач доказів погашення заборгованості за кредитним договором суду не представила, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором № від 23.02.2021 року.

Як вже було згадано вище, заборгованість за договором № від 23.02.2021 року станом на станом на 12.05.2025 року становить 61492,88 грн., що складається із 59608,58 грн. заборгованість по тілу кредиту; 0,75 грн. заборгованість по відсоткам, 1883,55 грн. заборгованість за щомісячними відсотками.

Оскільки відповідач доказів щодо часткового чи повного погашення заборгованості за кредитним договором суду не представила, не спростувала документально нарахований позивачем розмір заборгованості, з урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та, враховуючи факт невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов АТ «Таскомбанк» слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 61492,88 грн., що складається із 59608,58 грн. заборгованість по тілу кредиту; 0,75 грн. заборгованість по відсоткам, 1883,55 грн. заборгованість за щомісячними відсотками.

Судові витрати по справі розмірі 2422,40 грн. (судовий збір) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 279, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 625, 629, 651, 653 1048-1050, 1054 ЦК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 23.02.2021 року в розмірі 61492,88 гривень (шістдесят одну тисячу чотириста дев`яносто дві гривні 88 копійок), що складається з наступного: 59608,58 гривень заборгованість по тілу кредиту; 0,75 гривень заборгованість по відсоткам, 1883,55 гривень заборгованість за щомісячними відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) гривень судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк» (вул. С.Петлюри, 30, м. Київ, ЄДРОПОУ 09806443).

Представник позивача: Альховська Ірина Богданівна (79026, вул. Академіка Лазаренка Є, 4/4, м. Львів, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Суддя А.М.Заболотний