РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 565/763/25

Провадження № 22-ц/4815/1205/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 11 червня 2025 року (ухвалене у складі судді Зейкана І.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву обгрунтовано тим, що 05 квітня 2023 року між сторонами укладено кредитний договір №05.04.2023-100002951, за яким ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 8000 грн. строком на 42 дні.

Свої зобов`язання за договором відповідач належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Просило стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості за кредитним договором №05.04.2023-100002951 від 05.04.2023 р. у розмірі 16960,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 11 червня 2025 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 відмовлено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №05.04.2023-100002951 від 05 квітня 2023 року в сумі 8960 (вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) грн. 00 грн

У задоволенні вимог у іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1 279 (одна тисяча двісті сімдесят дев`ять) грн 76 (сімдесят шість) коп. судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.04.2023-100002951 від 05.04.2023, заборгованість ОСОБА_1 за цим договором складає: 8 000,00 грн - основний борг, 8960,00 грн - проценти, які нараховані за період з 05.04.2023 по 16.05.2023 р., що на загальну суму 16 960,00 грн.

Згідно копії довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 17.04.2023, відповідач ОСОБА_1 з 11.04.2023 призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для подальшого проходження служби у військову частитну НОМЕР_1 . Відповідач також має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 .

Отже, в період виконання умов договору з 11.04.2023 року, на відповідача поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто у нього із 11.04.2023 року відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

Ураховуючи вищевказане, суд вбачає підстави для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 8000,00 грн. та відсотки за користування кредитом за період з 05 до 10 квітня 2023 у сумі 960 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права.

Судом порушено положення п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях та реалізовувати під час таких засідань свої права учасника справи.

Зазначає, що позивач не надавав йому кредит у будь-якій сумі, в тому числі і в сумі 8000 грн.

Також не надано належних доказів про переказ коштів відповідачу саме позивачем.

ТОВ "Споживчий центр" не пояснив, на якій підставі було нараховано відсотки в сумі 8960,00 грн., за відсутності проведених ним на картку відповідача платежів у сумі 8000,00 грн.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

08 серпня 2025 року ТОВ "Споживчий центр" подано відзив на апеляційну, у якому зазначає, що між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину та підписано його відповідачем, що підтверджується належними доказами.

Квитанція АТ КБ "Приватбанк" про перерахування коштів є доказом перерахування коштів за кредитним договором.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а позовні вимоги задовольнити, у разі скасування рішення.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Дослідивши копії пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки від 05.04.2023 від імені позичальника ОСОБА_1 , підтвердження укладання кредитного договору № 05.04.2023-100002951 від 05.04.2023, паспорту споживчого кредиту, які підписані одноразовим ідентифікатором "С869", судом встановлено, що 05 квітня 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №05.04.2023-100002951 в електронній формі.

Зі змісту заявки від 05.04.2023 року та підтвердження укладення кредитного договору № 05.04.2023-100002951 від 05.04.2023, вбачається, що сума кредиту за вказаним кредитним договором становить 8 000 грн; кредит надається 05.04.2023 року на строк 42 дні з дати його надання; дата повернення кредиту - 16.05.2023 року; процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка "Економ" у розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду "Економ"; ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду "Економ"; неустойка 160 грн.

Відповідно до п.6.1 оферти, позичальник ОСОБА_1 зобов`язався використати кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів за користування шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: повернення кредиту, сплата процентів - до дати, вказаній у Заявці, яка є невідємною частиною даної оферти.

Позивач ТОВ "Споживчий центр" виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 8 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 05 квітня 2023 року.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Із положень статті 546 ЦК України слідує, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Із положень статті 610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

Ураховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язання сплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що, відповідно до копії довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 05.04.2023-100002951 від 05.04.2023, заборгованість ОСОБА_1 за цим договором складає: 8 000,00 грн - основний борг, 8960,00 грн - проценти, які нараховані за період з 05.04.2023 по 16.05.2023 р., що на загальну суму 16 960,00 грн., проте, в період виконання умов договору з 11.04.2023 року, на відповідача поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тому у нього із 11.04.2023 року відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Заявка споживача ОСОБА_1 , містить реквізити належного позичальнику електронного засобу для перерахування коштів позичальнику за даним договором 5168-74ХХ-ХХХХ-8624.

До матеріалів справи приєднано квитанцію про видачу 8000 грн. за кредитним договором №05.04.2023-100002951 від 05.04.2023 року. Отримувач картка/рахунок НОМЕР_3 *24.

Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, РНОКПП тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані.

Доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій чи втрати паспорта суду не надано.

Також не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_4 не належить ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції положень п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України варто зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 04 травня 2025 року ОСОБА_1 отримав судову повістку у цивільній справі № 565/763/25 про призначення справи до розгляду на 21 травня 2025 року на 13.00 год., яка була направлена за адресою його реєстрації та яка, у подальшому (у відзиві на позовну заяву), зазначена ним як адреса проживання.

21 травня 2025 року ОСОБА_1 до Вараського міського суду Рівненської області подано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату з метою отримання професійної правничої допомоги та в цей же день вручено йому повістку про виклик до суду на 14.00 год. 10.06.2025 року.

10 червня 2025 року ним подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Отже, сам факт перебування відповідача у приміщенні суду під час розгляду даної справи та не прийняття ним участі у її розгляді не свідчить про порушення місцевим судом п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України, оскільки ним була подана заява про розгляд справи за його відсутності.

Слід зазначити, що участь особи у судовому засіданні є обов`язковою, якщо суд визнав її явку такою згідно з процесуальним законодавством, а також у випадках, коли закон прямо вимагає обов`язкової присутності, наприклад, під час розгляду справи про особливо тяжкий злочин або у певних стадіях кримінального провадження.

Ураховуючи вищевикладене, вирішуючи спір між сторонами у справі суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вараського міського суду Рівненської області від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.