Провадження № 6/161/222/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.,

при секретарі судового засідання Семеновій І.М.,

заявника (боржника) ОСОБА_1 ,

стягувача -- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) в залі суду м. Луцька цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

22.09.2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою, відповідно до якої просить суд визнати виконавчий лист, виданий 28 серпня 2023 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі № 161/13817/23, про стягнення з неї аліментів таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що 28.08.2023 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано виконавчий лист про стягнення з неї аліментів на утримання трьох дітей. На теперішній час обставини змінились: з нею проживає вже двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 07.11.2023 року), студент денної форми навчання Волинської національного університету імені Лесі Українки (індивідуальна форма навчання), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 31.07.2025 року), а з батьком ОСОБА_2 , лише донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже, посилається на те, що виконавчий лист у частині стягнення аліментів з неї не відповідає фактичним обставинам і підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Виконавчий лист не подавався до органів виконавчої служби, однак залишається чинним, що створює ризик його використання у майбутньому. На підставі викладеного просила заяву задовольнити.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2025 року року дану заяву прийнято до провадження та призначено її до судового розгляду на 28.10.2025 року (а.с. 41).

Заявник (через ВКЗ) ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала та додатково пояснила суду, що на сьогоднішній день з не. У Німеччині проживають двоє їх спільних з ОСОБА_2 синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з 07.11.2023 року), який на сьогоднішній день вже є повнолітнім, є студентом денної форми навчання Волинської національного університету імені Лесі Українки (індивідуальна форма навчання), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який приїхав до неї у Німеччину та з 31.07.2025 року проживає разом із нею. Вона здійснює матеріальне забезпечення та утримання своїх синів. Окрім цього, донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка залишається проживати разом із батьком в Україні, також отримує від неї періодичну матеріальну допомогу у вигляді предметів вжитку, одягу, взуття, необхідних гаджетів, оплата подорожей тощо. Посилається на те, що розмір матеріальної допомоги, яку вона добровільно надає своїм дітям, є значно більшим, ніж аліменти за виконавчим листом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2023 року, тому вважала цілком справедливим і вірним звернення до суду з такою заявою про визнання вищенаведеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Повідомила суд про те, що даний виконавчий лист не пред`являвся стягувачем ОСОБА_2 до примусового виконання, проте він є чинним і існує ймовірність пред`явлення його до примусового виконання в майбутньому. Тому вважала, що обраний нею такий спосіб захисту, як визнання виконавчого листа від 28.08.2023 року таким, що не підлягає виконанню, є вірним та не порушує прав та інтересів інших учасників справи.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.08.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, до виконавчої служби ним не подавався та наміру в майбутньому його пред`являти до виконання він не має. Додатково пояснив суду, що дійсно на сьогоднішній день разом із ним проживає їх спільна із заявником донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , старші сини вирішили переїхати до матері в Німеччину, де і проживають на теперішній час. Підтвердив, що заявниця періодично пересилає певні грошові кошти. Фактично, не заперечував проти задоволення вимог заяви ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Судом встановлено, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі №161/13817/23 від 28 серпня 2023 року постановлено стягувати з боржниці ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частки від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з 16.08.2023 року і до досягнення дітьми повноліття та судові витрати (а.с.21).

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей задоволено частково, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 . Щодо заявлених вимог про визначення місця проживання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , суд відмовив (а.с.15-17).

Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2024 року частково задоволено позовну заяву адвоката Ходачинської Юлії Юріївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, який стягується з ОСОБА_1 на підставі судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі №161/13817/23 від 28 серпня 2023 року.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частки від усіх видів її доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дати набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття; стягувати з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 (однієї п`ятої) частки від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 24 травня 2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 35-37).

Із матеріалів справи вбачається, та не заперечувалось сторонами, що середній син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 31.07.2025 року переїхав до матері в Німеччину, де і проживає за адресою: м. Кольн, Німеччина (а.с.34).

Окрім цього, сторонами також не заперечувався факт того, що виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_2 до примусового виконання не пред`являвся. Інформації щодо відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 , в АВП відсутня.

В обґрунтування саме такого способу захисту своїх прав, як визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилалась на те, що двоє синів проживають на теперішній час разом із нею в Німеччині, вона їх утримує та матеріально забезпечує. Окрім цього, вона також добровільно матеріально допомагає і дочці, ОСОБА_6 , яка проживає разом із батьком і переїжджати до Німеччини поки не бажає. Отже, після переїзду до неї середнього сина, ОСОБА_8 , вважала вірним звернутися до суду саме із такою заявою, а не просити суд зменшити розмір аліментів, які підлягають до стягнення з неї, оскільки вважає достатнім того, що вона добровільно виконує рішення суду в частині матеріального забезпечення дитини, яка проживає разом із батьком в Україні. Вважала ту обставину, що у виконавчому листі, про визнання якого таким, що не підлягає виконанню, вона просить, зазначено також її обов`язок та право стягувача на аліменти на утримання доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що не перешкоджає суду задовольнити її вимоги, а також вважала, що це не буде порушувати права стягувача та дитини на виконання рішення суду та отримання аліментів.

Проте, суд не може погодитись з такою позицією заявника з огляду на невірно обраний нею спосіб захисту.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При зміні розміру аліментів, суд бере до уваги інтереси всіх дітей та сторін, так як згідно положень сімейного законодавства при наявності у платника аліментів інших дітей суд повинен виходити з рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання заявника під час судового розгляду даної справи на її добровільне матеріальне утримання своєї дочки, ОСОБА_6 , шляхом перерахування для неї грошових коштів, придбання речей, одягу, взуття, забезпечення відпочинку тощо, не приймається судом в якості добровільного виконання рішення суду, оскільки жодних доказів на підтвердження цього ОСОБА_1 надано не було.

Окрім цього, факт добровільної сплати аліментів одним з батьків на утримання їх неповнолітньої дитини, не позбавляє стягувача права на звернення до виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, оскільки обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей є абсолютним.

Щодо позиції стягувача ОСОБА_2 про визнання вимог заяви та відсутність заперечень щодо задоволення вимог заявника, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, визнання стягувачем ОСОБА_2 вимог заяви ОСОБА_1 може мати наслідком порушення прав та інтересів спільної доньки сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на отримання аліментів від матері.

Отже, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої підлягають до стягнення аліменти, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , невірно обраний спосіб захисту заявником ОСОБА_1 , в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити заявниці, що вона не позбавлена права на звернення до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів в зв`язку з тим, що із нею також проживає другий син сторін, який перебуває на її утриманні та забезпеченні.

Керуючись ч. 6 ст.259 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова