ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9063/25 Справа № 185/8367/24 Суддя у 1-й інстанції - Юдіна С. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року по справі за позовом акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпня 2024 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 квітня 2016 року між позивачем АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2490 (про відкриття карткового рахунку, обслуговування платіжної картки, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку) на підставі якого відповідач отримала від позивача кредит для своїх потреб зі сплатою обумовлених відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту на строк дії картки і повного погашення кредиту. Кредитні кошти відповідачу в сумі 1000 грн. було надано, в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 39 500 грн. Але в порушення умов цього договору і закону відповідач перестала виплачувати тіло кредиту та відсотки, інші виплати, утворилася заборгованість, яка становить 60 213, 28 грн, і складається з 39 447, 73 грн заборгованість за кредитом; 20 765, 55 грн заборгованість за процентами.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість за кредитним договором № 2490 від 17 квітня 2016 року у сумі 60 213 ( шістдесят тисяч двісті тринадцять) грн. 28 коп., з яких : 39 447,73 грн. заборгованість за кредитом; 20 765, 55 грн. заборгованість за процентами; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що банк всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідач уклала договір та прийняла кошти і зобов`язалася його виконати у відповідності до норм чинного законодавства, тому відповідач мала можливість виконати умови договору і повернути кредит позивачу, але без поважних причин цього не зробила, отже позовні вимоги АТ ПУМБ про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2490 від 17 квітня 2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідають фактичним обставинам справи, є незаконними та необґрунтованими.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 17 квітня 2016 року між позивачем АТ ПУМБ та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2490 (про відкриття карткового рахунку, обслуговування платіжної картки, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку) у вигляді заяви на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб. (а.с. 10).

Підписавши заяву № 2490 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 17 квітня 2016 року, відповідач погодилася, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмірі мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО).

Підписавши заяву № 2490 на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 17 квітня 2016 року, відповідач беззастережно підтвердила, зокрема, що приймає публічну пропозицію АТ ПУМБ на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ ПУМБ: pumb.ua, у повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть йому бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодився з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості банку).

У вказаній заяві відповідач просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надати кредитну картку на наступних умовах: кредитний ліміт - 1000 грн.

До Заяви № 2490 позивач додав також публічну пропозицію АТ ПУМБ на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та графік платежів, розрахунок сукупної вартості овердрафту та реальної процентної ставки (а.с. 12-23).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 1000 грн., який було збільшено до 39 500 грн. (а.с. 26).

Відповідач допустила неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, виписки про по особовому рахунку відповідача за період часу з 17.04.2016 року по 04.06.2024 року вбачається, ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість, яка утворилася станом на 04.06.2024 року у розмірі 60213, 28 коп., яка складається із: 39 447, 73 грн. - заборгованість за сумою кредиту, 20 765,55 грн. - заборгованості за відсотками (а.с. 26-48).

З метою до судового врегулювання спору банком на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) № вих.КНО-44.2.2/325 від 05.06.2024 року з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором № 2490 від 17 квітня 2016 року у розмірі 60 213, 28 грн. що підтверджується копією даної письмової вимоги та списком № 20240606 згрупованих відправлень (рекомендованих листів) (а.с.24-25).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що банк всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі, відповідач уклала договір та прийняла кошти і зобов`язалася його виконати у відповідності до норм чинного законодавства, тому відповідач мала можливість виконати умови договору і повернути кредит позивачу, але без поважних причин цього не зробила, отже позовні вимоги АТ ПУМБ про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2490 від 17 квітня 2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується, з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи: - не містять належним чином підписаного договору; не містять підтверджень ознайомлення з умовами кредитування; не містять умов кредитування в редакції, яка діяла на момент укладення заяви, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачка особисто підписала паспорт споживчого кредиту.

Підписуючи паспорт споживчого кредиту та заяву на приєднання до ДКБО, відповідачка була ознайомлена з розміром кредитного ліміту, розміром стандартної процентної ставки, розміром реальної річної процентної ставки, розрахунковою та платіжною датою кредиту, строком дії кредитного ліміту, розміром мінімального платежу та іншими умовами надання та обслуговування кредитної картки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 2490 від 17 квітня 2016 року не порушують вимог Закону України «Про захист прав споживачів», є чіткі, зрозумілі, не допускають двоякого трактування, доступні для усвідомлення їх наслідків пересічному громадянину України, а відтак не потребують спеціальних знань у правовій та економічній сфері.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості розрахунку і недоведеності суми заборгованості за кредитним договором, а також розміру заявлених до стягнення процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ ПУМБ, не довела відсутність заборгованості.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки про застосування строку позовної давності апелянткою в суді першої інстанції заявлено не було.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова