Єдиний унікальний номер 725/5214/25
Номер провадження 6/725/33/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 року.Чернівецький районний суд м.Чернівців

у складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Заяц Є.В.

представника позивачки адвоката Загарії О.Д.

представника відповідача адвоката Ілащука І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Загарія О.Д. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького районного суду м.Чернівців із вказаним вище позовом.

Посилався на те, що під час перебування сторін у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.04.2013 шлюб між його довірителькою та відповідачем розірвано.

З цього часу малолітня донька ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.10.2016 з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 800грн. щомісячно до досягнення нею повноліття.

На даний час з відповідача щомісячно стягуються аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1598грн.

У його довірительки збільшилися витрати на утримання доньки, так як вона підросла та потребує більше коштів на утримання. Окрім того, дитина потребує постійного лікування, у зв`язку із встановленням діагнозу «неврологічні захворювання».

Таким чином, раніше визначена судом сума аліментів є недостатньою і покриває мізерну частину усіх витрат, які позивачка несе щомісячно. ОСОБА_1 вкрай важко самій утримувати дочку, оскільки її сім`я є малозабезпеченою, у зв`язку із чим позивачка перебуває на обліку як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям.

При цьому відповідач, знаючи про потреби дочки, додатково їй не допомагає.

У зв`язку із цим, ОСОБА_1 виявила намір змінити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на утримання дитини у твердій грошовій сумі та стягувати з нього аліменти у частці від заробітку.

Просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.10.2016 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу.

09.09.2025 представник відповідача адвокат Ілащук І.М. надав суду відзив.

З відзиву вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_1 вважає необґрунтованими, виходячи з наступного:

Так, позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження покращення його матеріального стану як платника аліментів, а також доказів погіршення її (позивачки) матеріального стану, визначених ст.192 СК України для збільшення встановленого розміру аліментів.

На відміну від позивачки, у нього з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, змінився майновий стан. Так, в 2016 році він створив нову сім`ю, де народилося двоє дітей: 21.10.2017 ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . Син ОСОБА_7 є учнем 2-го класу Чернівецької гімназії №7 та відвідує секцію карате та футболу.

Таким чином, окрім спільної дитини з позивачкою, він несе значні витрати на утримання ще двох інших малолітніх дітей, а також на його утриманні знаходиться дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Його дохід з часу ухвалення судом рішення суду про стягнення аліментів не змінився та, як і раніше, є мінливим і нестабільним. Незважаючи на це, він сплачує майже удвічі більший розмір аліментів, ніж той, який йому був присуджений за рішенням суду від 24.10.2016. Заборгованості по аліментах у нього немає.

Щодо матеріального стану позивача, то слід зазначити, що її перебування на обліку як отримувача державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям не свідчить про погіршення її матеріального стану, оскільки остання є здоровою особою працездатного віку, причин (до прикладу, стан здоров`я), які б не дозволяли їй знайти належним чином оплачувану роботу, у позові не зазначено, а вік доньки ОСОБА_4 свідчить про її певну самостійність та автономність від опіки матері.

Крім того, позивачкою не надано жодних доказів про понесення нею будь-яких витрат на придбання ліків або оплату послуг на лікування дочки. При цьому надані докази про стан здоров`я дочки не підтверджують наявність у неї будь-яких хронічних захворювань, а лише свідчать про гормональні зміни або неправильний спосіб життя.

Звертав увагу суду на те, що позивачка сама собі суперечить, оскільки, зазначаючи про скрутне матеріальне становище, знайшла кошти на послуги адвоката у розмірі 12000грн., в той час, як мала можливість скористатися безоплатною вторинною правовою допомогою.

Розмір витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу є неспівмірними, надмірними та непропорційними із заявленими вимогами, оскільки дана справа є нескладною, не вимагає значного часу на складання позову та формування правової позиції, кількість доказів і обставин є незначною, судова практика є усталеною та давно сформованою, тобто не потребувала від адвоката значних зусиль, збирання чи витребування доказів.

Просив у задоволені позовних вимог відмовити.

Під час розгляду справи представник позивачки адвокат Загарія О.Д. підтримав позов та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що твердження представника відповідача про те, що його довіритель додатково матеріально допомагає дочці не відповідає дійсності, оскільки, зі слів позивачки, йому відомо, що батько дитиною не займається та участь у її житті не бере. Вважає несправедливою поведінку відповідача, оскільки у нього є фінансова можливість утримувати малолітніх дітей від теперішнього шлюбу, а коштів на утримання спільної дитини з позивачкою немає. Окрім того, значене зростання цін спонукає до необхідності позивачки витрачати більше коштів на утримання дочки. Таким чином, раніше визначена судом сума аліментів є недостатньою і покриває мізерну частину усіх витрат, які вона несе щомісяця. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Ілащук М. підтримав поданий його довірителем відзив. Вказав, що у відзиві детально наведено обставини, за яких він вважає, що позивачкою не доведено обставин, за яких виникла необхідність змінювати аліменти. Просив у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 22.04.2013 розірвано (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_8 народилася дочка ОСОБА_3 (а.с.8).

Після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, малолітня дочка залишилась проживати разом із матір`ю.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.10.2016, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 800грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не лише стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Судом встановлено, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів витрати на утримання їхньої з позивачкою малолітньої дочки значно зросли, а майновий стан сторін змінився.

Так, з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, малолітня ОСОБА_4 вступила до школи. У зв`язку із цим, у ОСОБА_1 збільшилися витрати на її утримання, зокрема, витрати на харчування, проїзд, придбання канцелярських товарів, шкільного одягу, тощо, що потягнуло за собою погіршення майнового стану позивачки.

Крім того, на даний час малолітня донька сторін потребує постійного лікування, у зв`язку із хронічним захворюванням, їй встановлено діагноз «неврологічні захворювання» (а.с.15-18).

Позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку як отримувач державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, що підтверджується довідкою Управління з питань надання державних соціальних допомог і комплектацій Департаменту соціальної політики №864 від 10.02.2025 (а.с.14).

Таким чином, вказані обставини свідчить про погіршення матеріального становища позивачки та збільшення витрат на утримання дочки.

Щодо майнового стану відповідача, то судом встановлено наступне:

Відповідач ОСОБА_2 , з часу ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів (24.10.2016), зареєстрував шлюб із ОСОБА_10 (а.с.41).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_2 та ОСОБА_11 народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . Син ОСОБА_7 є учнем 2-го класу Чернівецької гімназії №7 та відвідує секцію карате та футболу (а.с.41-46).

При цьому суд звертає увагу на те, що наявність у відповідача іншої сім`ї та дітей на утриманні, не звільняє його від обов`язку належним чином утримувати свою дитину від попереднього шлюбу, такі докази оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, наданими сторонами.

На даний час дружина відповідача ОСОБА_12 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 24.04.2024 по ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.47).

Як вбачається із довідки державного виконавця Другого ВДВС у м.Чернівці, станом на 04.09.2025 у відповідача ОСОБА_2 заборгованість по аліментах відсутня (а.с.40). Вказане, на думку суду, свідчить про фінансову спроможність відповідача сплачувати аліменти у попередньому розмірі без надмірного тягаря для нього.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є молодою, працездатною особою, стан здоров`я його задовільний, а тому, він має можливість належним чином утримувати свою малолітню доньку ОСОБА_4 та забезпечувати її усім необхідним.

Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201).

У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни стягнення аліментів і суд з нею погодився, зокрема тому, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини.

Незважаючи на, що у відповідача окрім спільної дитини з позивачкою, перебуває ще дві малолітні дитини, він, на думку суду, спроможний належним чином утримувати свою малолітню доньку ОСОБА_4 . При цьому, суд враховує те, що відповідач є молодою особою працездатного віку, стан здоров`я його задовільний. Доказів, які б свідчили протилежне суду не надано.

Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища сторін, фактичних витрат, які несе позивачка на утримання дочки, суд вважає за можливе та необхідне змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 24.10.2016 з твердої грошової суми (800грн. щомісяця) до частини усіх видів його заробітку.

При цьому суд виходить з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дочки, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього.

Відповідно до п. 23Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4.Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п.80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п.34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Правова позиція Верховного суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.

Так, адвокатом Загарією О.Д. на підтвердження наданих послуг позивачці ОСОБА_1 надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 28.03.2025, а також попередній розрахунок судових витрат (а.с.19-20).

Як вбачається з вказаного розрахунку, адвокатом Загарією О.Д. надано ОСОБА_1 правничу допомогу (консультація; вивчення наданих документів, складання позовної заяви), а також участь у судових засіданнях. Вартість наданої правничої допомоги становить 12 000грн.

Таким чином, з огляду на приписи ЦПК України, вказані документи є належним документальним підтвердженням розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст.137 суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не вбачає підстав для зменшення витрат на правничу допомогу так як адвокатом Ілащуком М. не наведено достатніх підстав для зменшення таких витрат та не надано відповідних доказів на підтвердження про скрутне матеріальне становище його довірителя, чи незадовільний стан здоров`я.

Таким чином, проаналізувавши та оцінивши доводи представника відповідача щодо не співмірності заявлених витрат на правничу допомогу, суд, враховуючи виконану адвокатом Загарією О. роботу, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих послуг та виконаних робіт, реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), суд не вбачає підстав для зменшення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.182, 184, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 133,141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.10.2016 (справа 727/5918/16-ц) та стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч)грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Вольська-Тонієвич О. В.