Справа №536/706/25
Провадження №2/524/4072/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 24150 грн, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.03.2020 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «МІЛОАН», ОСОБА_1 подав Заявку на отримання кредиту № 1261249. договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді смс-коду. відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов Договору про споживчий кредит № 1261249 від 03.03.2020 перерахувало Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 7 000,00 грн. Оскільки, Відповідач у визначені договором строки не Повернув кошти, а продовжував ними користуватися, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов Кредитного договору, з якими погодився Відповідач, нарахував проценти за користування кредитом, а саме за п.п.1.5.2, 2.3.1 Кредитного договору та за п.п.1.6, 2.4.1 Кредитного договору. 09.10.2020 згідно з умовами Договору факторингу №03/10, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1261249 від 03.03.2020 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ»/ нова назва ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС»/ укладено Договір факторингу № 1/15 (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором про споживчий кредит № 1261249 від 03.03.2020. Сума боргу перед ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» за договором становить 24150 грн.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач надіслав суду відзив в якому зазначив, що будь-яких відомостей про підписання анкети-заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором, або будь-яким іншим видом електронного підпису анкета-заява не містить. Такі відомості відсутні і на індивідуальній частині Кредитного договору. У зв`язку із цим вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження підписання анкети-заяви та Кредитного договору. Вказав, що ані зміст кредитного договору, ані графік розрахунків, який є додатком до кредитного договору, не містять реквізитів банківського рахунку, на який ТОВ «Мілоан» мало перерахувати кредитні кошти відповідачу ОСОБА_1 в сумі 7000,00 грн, зокрема, і того, що зазначений у платіжному дорученні №16067041 від 03.03.2020. Зазначив, що на час укладення договору факторингу (09.10.2020) строк дії кредитного договору закінчився (02.04.2020), тому на момент відступлення 24.01.2022 ТОВ «ФК «Пінг-Понг» строк позовної давності стягнення заборгованості збіг. Звертав увагу на те, що Відсотки нараховані позивачем після закінчення терміну дії кредитних договорів, що є незаконним та суперечить висновкам Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

За умовами кредитного договору №1261249(індивідуальна частина) від 03.03.2020 Позикодавець(ТОВ «Мілоан») зобов`язався на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п.1.2 - 1.4 Договору №1261249 сума кредиту становить 7000.00 грн у валюті: Українські гривні; кредит надається строком на 30 днів з 03.03.2020; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 02.04.2020.

09.10.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №03/10 за умовами якого Клієнт зобов`язався відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідному Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

24.01.2022 між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» було укладено договір факторингу №1/15 за умовами якого в порядку та на умовах, визначених договором, Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, в Клієнт зобов`язався відступити Факторові свої права грошової вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Права грошової вимоги вважаються відступленими Фактору в дені підписання відповідного реєстру.

НОРМИ ПРАВА

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року (далі Закон № 675-VIII) визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОЦІНКА СУДУ

У постановах від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 Верховний Суд дійшов висновку про те, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор.

Подібні висновки також викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі № 2221/2373/12 (провадження № 61-483св23).

Суд вважає слушними зауваження відповідача з приводу наданих позивачем витягів до договорів факторингу, з огляду на те, що у наданих витягах зазначена однакова дата договорів факторингу: «Витяг з Додатку до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року» та «Витяг з Додатку до Договору факторингу №03/10 від 24.01.2022 року».

Разом із тим, надані позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів, витяги з реєстрів прав вимоги, за формою відповідають вимогам Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 № 1000/5 та на думку суду підтверджують набуття позивачем права вимоги до відповідача.

Щодо доводів сторін з приводу укладення кредитного договору №1261249.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначає про те, що кредитний договір укладено в електронній формі та підписано одноразовим ідентифікатором.

Разом із тим, суд погоджується із відповідачем, що п. 10 Договору «Реквізити сторін» хоча і містить анкетні дані позичальника, однак не містить відомості про одноразовий ідентифікатор позичальника.

Суд констатує, що на вказаному електронному примірнику договору взагалі відсутні будь-які дані, які б підтверджували те, що текст договору було підписано сторонами за допомогою електронних підписів.

Не підтверджує вказаний факт і долучена позивачем анкета-заява на кредит № 1261249, з огляду на відсутність у таблиці «Процес оформлення та розгляду заяви 1261249» відомостей про генерування одноразового ідентифікатора та його надіслання на адресу позичальника.

У зв`язку із наведеним вище, суд вважає, що в порушення вимог ст. 12, 81 ЦПК України позивач не довів належними та достатніми доказами факт погодження умов кредитування, в тому числі і умов щодо нарахування відсотків, строків кредитування та інше.

Також, суд частково погоджується із доводами відповідача з приводу неподання позивачем належних доказів щодо перерахування первісним кредитором коштів в сумі 7000 грн на рахунок відповідача.

Так, відповідно до долученого позивачем платіжного доручення 16067041 від 2020-03-03 Банком Платника (ТОВ «МІЛОАН») є ТОВ ФК Елаєнс, код банку 38905834, а Банк Отримувача 537541, Код Банку: MASTERCARD; Кредит рах.№ 537541XXXXXX0949.

Суд враховує те, що ТОВ «МІЛОАН» - це фінансова установа, а не банківська, яка не має права відкривати рахунки Позичальнику, а лише перераховує кредитні кошти на наданий Позичальником рахунок.

Однак, судом було отримано відомості від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», які підтверджують те, що на банківську картку відповідача 03.03.2020 відбулось зарахування коштів в сумі 7000 грн.

З цих підстав, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти, добровільно ним не повернуті, суд вважає, що право вимоги позивача обмежене сумою, яка була надана відповідачу, тобто 7000 грн.

Відтак, суд задовольняє позов частково(28.99%)

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 702.25 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо витратна правничу допомогу.

Вирішуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Враховуючи складність справи та обсяг поданих позивачем документів, з огляду на шаблонність позовної заяви, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн є справедливим для компенсації витрат позивача на правову допомогу.

Разом із тим, враховуючи те, що суд частково задовольнив позов суд стягує із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 869.70 грн.

Керуючись ст. 526, 530, 610-612, 625, 1046 ЦК України, ст. 10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 на користь ТОВ ФК «СОЛВЕНТІС» (, 01011, Україна, місто Київ, вулиця Рибальська, будинок 22) заборгованість в розмірі 7000 грн та судові витрати в сумі 1571,95 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ