Справа № 465/863/23 Головуючий у 1 інстанції: Величко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1342/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Іванової О.О.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника Товариства з додатковою відповідальністю

«Страхова компанія «Гардіан» - Поліщук О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення суми страхового відшкодування та захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення суми страхового відшкодування та захист прав споживачів.

Позов мотивував тим, що 07 червня 2019 року між ним та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» укаледно договір добровільного страхування наземного транспорту програма «50/50» № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502, за умовами якого застраховано автомобіль марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму 945 000.00 грн.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13 лютого 2020 року у місті Львові по вулиці Шевченка, 186А, за участю автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , вищезазначений автомобіль зазнав механічних пошкоджень, чим йому матеріальних збитків на суму 125068.73 грн.

14 лютого 2020 року звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак йому відмовлено у зв`язку з порушенням страхувальником умов договору добровільного страхування наземного транспорту програма «50/50» № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року, а саме, страховика неповідомлено негайно про страховий випадок, що позбавило його можливості встановити факт та умови настання страхового випадку.

Вважав відмову у виплаті страхового відшкодування безпідставною, оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем керував не страхувальник, а інша особа.

Звертаючись із заявою про виплату страхового відшкодування, він надав усі необхідні документи, передбачені умовами договору, необхідні для здійснення страхової виплати.

Умовами договору передбачено, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі 0.01 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в день прострочення, однак в будь-якому випадку сума пені не може перевищувати % 5 від загального розміру заборгованості, що становить 6253.44 грн.

Крім того внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити інфляційні втрати в розмірі 11 256.18 грн.

З наведених підстав просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія Гардіан» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 125068.73 грн, пеню в розмірі 6253.44 грн, інфляційні втрати в розмірі 11256.18 грн та 4 086,00 грн витрат на проведення авто товарознавчої експертизи, а всього 146 664.35 грн.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення суми страхового відшкодування та захист прав споживачів - відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що страхувальник повинен негайно повідомити страховика за номером телефону про страховий випадок, однак умови договору страхування не містять часових рамок, які страховик вважає негайними для такого повідомлення.

У момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем марки «Toyota Land Cruiser», реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував водій ОСОБА_3 , а умовами договору страхування не передбачено обов`язку водія, який не є страхувальником, повідомляти страховика про страховий випадок.

Страхувальник ОСОБА_1 повідомив страховика про страховий випадок в межах доби з часу його настання, одразу як тільки дізнався про дорожньо-транспортну пригоду.

У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а умови договору страхування можуть бути підставою для відмови у виплаті такого лише у випадку, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися , що ця подія є страховим випадком.

Відповідач не правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки не був позбавлений можливості встановити обставини події у повному обсязі для вирішення питання про наявність підстав для виплати страхового відшкодування.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» - Поліщук О.Г. на їх заперечення, перевіривши матеріали справи,законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

07 червня 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502, за умовами якого застраховано майнові інтереси страхувальника , що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме, автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , та додатковим обладнанням, що належить йому на законних підставах.

Пунктом 6 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року передбачено, що страховими випадками є пошкодження, знищення, втрата транспортного засобу та додаткового обладнання внаслідок наступних страхових ризиків: дорожньо-транспортної пригоди, стихійного лиха (явища), пожежі, вибуху, падіння на транспортний засіб та/або додаткове обладнання пілотованого або не пілотованого літаючого апарату, його частин, вантажу та багажу, що ним перевозиться, а також розлив палива, що знаходиться в баках цього літального апарат, дерев каміння, інших сторонніх предметів, напад тварин, птахів, що сталися під час руху транспортного засобу; протиправних дій третіх осіб: хуліганства, умисного знищення або пошкодження транспортного засобу та/або додаткового обладнання, їх окремих складових частин (вандалізму, підпалу, підриву), незаконного заволодіння (крадіжки, грабежу, розбою) окремих складових частин транспортного засобу та/або додаткового обладнання; незаконного заволодіння (крадіжки, грабежу, розбою).

Згідно з 7.3. договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року страхова сума становить 945 000 грн.

Строк дії договору з 00 год. 00 хв. 08 червня 2019 року по 00 год. 00 хв. 07 червня 2020 року (п. 13 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року).

У пункті 14 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року передбачено порядок визначення розміру збитку та здійснення виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу, згідно документів авторизованої СТО.

Пунктом 19 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року передбачені дії страхувальника при настанні події, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до п.п. 19.1.2 страхувальник повинен негайно з місця події повідомити Асістанс за телефоном 0-800-503-114 та/або страховика електронною поштою на адресу про настання події, що має ознаки страхового випадку. У випадку, коли вчинення таких дій було неможливим страхувальник зобов`язаний довести це документально.

Страхувальник повинен негайно повідомити про настання події, що містить ознаки страхового випадку компетентні органи (п.п. 19.1.3.).

Під терміном «негайно» визначається мінімально короткий строк, як тільки в особи з`явиться можливість здійснити передбачені пп. 19.1.2-19.1.3 договору дії, про що зазначено в примітці до пункту 19 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року.

Згідно з п. 19.4 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року невиконання страхувальником/водіями умов зазначених у підпунктах 19.1 та 19.2 цього договору є підставою для відмови страховика у виплаті стразового відшкодування.

Відповідно до п. 21.4 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року якщо умовами цього договору передбачено, не підлягають відшкодуванню збитки, завдані внаслідок порушення страхувальником/водієм Правил дорожнього руху: виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги (п. 11.4 ПДР); правил обгону (п. 14.6 абзац «е» ПДР); правил проїзду залізничних переїздів (п. 20.5, п. 20.7 ПДР).

Судом встановлено, що 13 лютого 2020 року о 00 год 35 хв по вулиці Шевченка, 186А у місті Львові водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, здійснював рух через залізничний переїзд, коли шлагбаум був опущений та увімкнено заборонений сигнал світлофора та звуковий сигнал, внаслідок чого здійснив наїзд на шлагбаум в результаті чого завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив вимоги п.2.3б, 20.5 (б,в) ПДР.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 420704 водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце події, не повідомивши про це у відповідний орган чи підрозділ Національної поліції України, чим порушив вимоги п.2.10 А,Д ПДР.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 22 травня 2020 року у справі № 465/1016/20 провадження у справі відносно ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124, 122-4 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з висновком експерта № 3341 від 08 липня 2020 року, складеним Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи на замовлення ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 97048.50 грн, а вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 13 лютого 2020 року, становить 1250678.73 грн.

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» із заявою № 273/2 про подію, що має ознаки страхової, в якій просив виплатити страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року.

Листом № 03/03/20/2 від 03 березня 2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 19.4 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року у зв`язку із невиконанням страхувальником/водієм умов договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів.

Статтею 80 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. (ст.. 1 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року).

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року страхування наземного транспортного транспорту (крім залізничного) може бути видом добровільного страхування.

Згідно з ч 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року передбачено, що страхова виплата - це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року).

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1996 року відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною, такою, що суперечить умовам договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року.

При цьому, умовами договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року передбачені страхувальника/водія у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, зокрема, негайно з місця події повідомити страховика про страховий випадок.

Аналізуючи умови договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року можна зробити висновок, що такі обов`язки виникають не тільки у страхувальника, який є вигодонабувачем за договором добровільного страхування, але й у водія застрахованого транспортного засобу, якщо він не є страхувальником.

Разом з тим, умови договору свідчать про те, що страховик повідомляється про наявність страхового випадку негайно, тобто безпосередньо з місця події.

Встановлення в примітці до п. 19.1.2., 19.1.3. договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року мінімально короткого строку до можливості здійснити дії передбачені цими пунктами, пов`язане саме з об`єктивною неможливістю повідомити страховика про настання події, що містить ознаки страхового випадку ,безпосередньо з місця події.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , керуючи застрахованим автомобілем марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, не повідомивши страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку.

В той же час матеріали справи не містять документальних підтверджень неможливості виконання водієм зобов`язання щодо повідомлення страховика безпосередньо з місця події.

Звернення до страховика із заявою про настання страхового випадку на наступний день після дорожньо-транспортної події не можна вважати належним виконанням зобов`язання щодо негайного повідомлення страховика про страховий випадок.

Крім того, залишивши місце події, водій автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду і підрозділи Національної поліції України, незважаючи на наявність такого обов`язку щодо повідомлення компетентних органів відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невиконання ОСОБА_3 як водієм застрахованого транспортного засобу умов, зазначених в підпунктах 19.1.2-19.1.3. договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року, що відповідно до п .19.4 цього договору є підставою для відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим, закриваючи провадження у справі № 465/1016/20 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, суд встановив, що своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги в тому числі і п. 20.5 ПДР.

Збитки, завдані порушенням правил проїзду залізничних переїздів згідно з п. 20.5 ПДР, не підлягають відшкодуванню відповідно до п. 21.4 договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року.

Відтак, сам факт порушення водієм п. 20.5 ПДР виключає можливість отримати страхове відшкодування за пошкодження за збитки, завдані пошкодженням належного позивачу автомобіля.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати позивачу страхового відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року у зв`зку з пошкодженням належного йому автомобіля марки «Toyota Land Cruiser 150», 2018 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 13 лютого 2020 року.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності обов`язку водія, який не є страхувальником, повідомляти страховика про страховий випадок, спростовуються умовами договору добровільного страхування наземного транспорту (програма «50/50») № НТ-19-2745-ЛВЗ-0502 від 07 червня 2019 року, зокрема п. 19.4 цього договору, зміст якого свідчить про наявність такого обов`язку не тільки у страхувальника, але й у водія транспортного засобу,який не є страхувальником.

Покликання апелянта на неправомірність відмови у виплаті страхового відшкодування, не підтверджуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно нормст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.