Житомирський апеляційний суд
Справа №278/6239/24 Головуючий у 1-й інст. Мокрецький В. І.
Категорія 76 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу №278/6239/24 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про захист трудових прав

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мокрецького В.І.

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив захистити його право шляхом покладення на державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» (далі Державне підприємство) обов`язку видати йому із дотриманням ст.47, 49, 116 КЗпП України належним чином оформленої копії наказу про його звільнення, письмового повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні і довідки про його роботу на вказаному підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Вирішити питання судових витрат.

На обґрунтування позову вказував, що він з 14.09.2018 року працював відповідно до наказу №53-к від 12.09.2018 року у Житомирській філії Державного підприємства юрисконсультом та згідно наказу №52-к від 22.09.2021 року - інспектором з кадрів за суміщенням.

Зазначав, що 03 липня 2024 року звернувся до Державного підприємства із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням з 14 липня 2024 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку невиконанням роботодавцем відносно нього законодавства про працю; провести з ним розрахунок та виплатити йому всі суми, що належать йому на день звільнення з врахуванням заборгованості по заробітній платі за попередні періоди та ненадання щорічних чергових відпусток; видати йому відповідну довідку про статус та розмір нарахованих та виплачених сум; видати йому відповідний наказ про звільнення та зробити відповідний запис про звільнення у його трудову книжку; всі належні для виплати йому грошові кошти перерахувати на його рахунок за реквізитами.

Вказував, що отримання відповідачем його заяви 09.07.2024 року підтверджується фіскальним чеком Укрпошти від 03.07.2024 року, повідомленням про вручення рекомендованого відправлення.

У зв`язку з відсутністю відповіді, наказу та розрахунку 31 липня 2024 року він повторно звернувся до ДП «Центр ДЗК» із заявою, в якій продублював свої вимоги про звільнення та проведення з ним розрахунку. Вказує, що до часу подання позову в порушення зазначених вище правових норм ДП «Центр ДЗК» копію наказу про його звільнення йому не видав, розрахунок з ним не провів, письмово не повідомив про нараховані та виплачені суми, довідку про його роботу на підприємстві не видав.

Зазначає, що 25 вересня 2024 року він звернувся до відповідача з окремою заявою, в якій просив видати та надіслати на його адресу примірник наказу про його звільнення для того, щоб він міг звернутися за захистом своїх прав.

Водночас, станом на момент звернення до суду із цим позовом, він так і не отримав копію вищевказаного наказу, а тому змушений був звернутися за захистом свого порушеного права у судовому порядку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року позов задоволено. Зобов`язано Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» видати ОСОБА_1 : належним чином оформлену копію наказу про звільнення ОСОБА_1 ; письмове повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми при звільненні; довідку про роботу ОСОБА_1 в Державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру» із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що відповідно до частини 4 статті 64 Господарського кодексу України підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Вказує, що підпунктом 7.1.3. пункту 7.1. Розділу VII Статуту Центру ДЗК, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 22.10.2018 № 164, підприємство має право за погодженням із уповноваженим органом управління створювати (припиняти) філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи. Наказом Центру ДЗК № 6 від 06.02.2016 затверджено Положення про Житомирську регіональну філію Центру ДЗК (далі Положення) (далі Філія).

Відповідно до пункту 3.3. Положення, Філія здійснює бухгалтерський та податковий облік своєї діяльності в межах делегованих повноважень, а також складає та подає за належністю фінансову, податкову, статистичну та управлінську звітність. Згідно з підпунктом 14 пункту 6.6. Положення директор Філії здійснює самостійно прийняття на роботу, відсторонення, переведення, звільнення з роботи працівників Філії Центру ДЗК у межах затвердженого штатного розпису Підприємства, окрім тих працівників, щодо яких потребується погодження Центру ДЗК, а також відповідно до чинного законодавства України, локальних актів Підприємства вирішує інші кадрові питання та врегульовує трудові відносини з працівниками Філії Центру ДЗК.

Крім того, підпунктом 11 пункту 6.6. Положення встановлено, що директор Філії Центру ДЗК забезпечує нарахування та виплату заробітної плати працівникам Філії. Наказом Центру ДЗК від 25.05.2023 № 6 «Про припинення Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» прийнято рішення про припинення вказаної філії, утворено комісію з її припинення та затверджено план заходів з її припинення.

Зазначає, що відповідно до пункту 4 вказаного наказу на голову комісії з припинення Філії покладені обов`язки по здійсненню організаційних заходів щодо припинення Філії відповідно до Плану заходів з припинення філії та законодавства України. За інформацією наданою ОСОБА_2 , головою комісії з припинення Філії, ОСОБА_1 працював на посаді юрисконсульта та інспектора з кадрів Філії та наказом від 15.11.2023 № 9-к/скор «Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників» був звільнений відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Копія наказу від 15.11.2023 № 9-к/скор «Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників» та відповідей Філії з доказами надіслання додана наявна в матеріалах справи.

Вказує, що Філією як фактичним роботодавцем, позивача було звільнено 15.11.2023 з посади юрисконсульта та інспектора з кадрів за суміщенням на підставі наказу Філії від 15.11.2023 № 9-к/скор «Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників». Центр ДЗК не має правових підстав для звільнення позивача вдруге.

ОСОБА_1 відповідно до наказу Центру ДЗК № 6 від 25.05.2023 «Про припинення Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» був членом комісії з припинення Філії та згідно з його посадовими обов`язками особисто готував щодо працівників, посади яких скорочувалася, проекти попереджень про вивільнення, проекти наказів про скорочення, здійснював розрахунки невикористаних днів відпусток на підставі даних з особових справ, в тому числі відносно себе, як працівника Філії.

Вважає, що ОСОБА_1 , зловживаючи своїми процесуальними правами та гарантіями, злісно ухиляється від отримання наказу про звільнення у зв`язку зі скорочення від 15.11.2023. У відповідь на ці заяви головою комісії з припинення ОСОБА_2 неодноразово на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» рекомендованими листами направлялися відповіді на ці звернення з копією наказу про звільнення у зв`язку зі скорочення від 15.11.2023, але ці листи поверталися без отримання. При цьому з метою вручення наказу про звільнення ОСОБА_3 намагався зв`язатися з позивачем і у телефонному режимі, але наказ про звільнення у зв`язку зі скорочення від 15.11.2023 ОСОБА_1 так і не отримано. Центр ДЗК 05.08.2024 направив Філії на розгляд та реагування лист юрисконсульта ОСОБА_1 від 31.07.2024 разом з додатком заявою про звільнення від 03.07.2024. Копія листа Центру ДЗК № № 5-1/2133 від 05.08.2024 наявна в матеріалах справи. Копія відповідей Філії від 17.05.2024, від 04.10.2024 та докази повернення листів без отримання також наявні в матеріалах справи.

В ухиленні від отримання наказу про звільнення у зв`язку зі скороченням, обізнаного про своє звільнення 15.11.2023, ОСОБА_1 та поданні починаючи з 2024 року неодноразових звернень про звільнення і здійснення виплати заробітної плати до Дирекції Центру ДЗК прослідковуються наміри звернення до суду з позовними вимогами про незаконне стягнення з державного підприємства заробітної плати до 14.07.2024 (включно).

Представник відповідача Драган Ю.В. вказував, що копія відповідного наказу про звільнення ОСОБА_1 направлялася останньому неодноразово: цінним та рекомендованим листом без повідомлення про вручення, але ці листи повернулися ОСОБА_4 неврученими.

Звертає увагу, що за поясненнями позивача в судовому засіданні 15.05.2025 саме ним для надсилання поштової кореспонденції було повідомлено ОСОБА_4 номер поштового відділення АТ «Укрпошта», яке не здійснює доставку поштових відправлень та не повідомляє адресатів про їх надходження. Тобто, будь-які листи від Центру ДЗК позивач не міг отримувати і був про це обізнаний, що підтверджується поданими ним довідками від АТ «Укрпошта». Разом з тим, ОСОБА_1 так і не повідомив підприємство на яку саме адресу йому можна відправити копію наказу про звільнення та витребувані ним довідки. Окрім цього, в ході судового засідання представником відповідача Драганом Ю. також до матеріалів справи долучено повідомлення про заплановане звільнення № 106 від 15 вересня 2023 року в якому ОСОБА_1 повідомлявся, що його звільнення відбудеться 15 листопада 2023 року.

Проте, на думку представника відповідача, Житомирським районним судом не надано належної оцінки поданим доказам та поясненням, при цьому судом здійснено хибний висновок про те, що копія відповідного наказу про звільнення ОСОБА_1 направлялася останньому лише рекомендованим листом. Крім того, до матеріалів справи залучені скріншоти з месенджеру Viber щодо здійснення ОСОБА_4 дзвінків ОСОБА_1 з метою вручення ОСОБА_1 копії наказу від 15.11.2023 № 9-к/скор «Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників».

При цьому копія наказу про звільнення може бути надана ОСОБА_1 лише після його підпису про ознайомлення в оригіналі наказу. Але, всім доказам в сукупності судом першої інстанції не надано належної оцінки та зроблені неправомірні висновки.

Щодо видачі письмового повідомлення про нараховані та виплачені ОСОБА_1 суми при звільненні; довідку про роботу ОСОБА_1 в Центрі ДЗК із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати зазначає наступне. Всі працівники Філії, у тому числі й працівник, відповідальний за нарахування та виплату заробітної плати, звільнилися. Звертає увагу, що у зв`язку з відсутністю всіх кадрових та бухгалтерських документів Філії, Центр ДЗК фактично не мав можливості визначити суму заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 . При цьому згідно відповіді Філії та пояснень ОСОБА_4 трудова книжка ОСОБА_1 , особові справи деяких працівників та інші кадрові документи станом на сьогоднішній день знаходяться у позивача та він не передав їх голові комісії з припинення Філії при своєму звільненні 15.11.2024 (по суті викрав).

До Центру ДЗК головою комісії з припинення Філії передано флеш-носій з часткової інформацією бухгалтерського обліку Філії, але інформація про нарахування та виплати заробітної плати працівникам Філії на ньому відсутня. Філія має окремий баланс і самостійно вела розрахунки із застрахованими особами, позиціонується як страхувальник і є платником ЄСВ (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI). При цьому відповідно до пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України при виплаті заробітної плати Філія є податковим агентом, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язана утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок. Отже, звітність з ЄСВ подавалася Філією самостійно. Поточні рахунки Філії заарештовано. Станом на сьогоднішній день у співробітників Центру ДЗК відсутній доступ до облікової програми Філії та програми Клієнт-банк тощо.

Враховуючи викладене, у зв`язку з відсутністю кадрових та бухгалтерських документів у Центрі ДЗК відповідачем до суду було подано клопотання про витребування доказів від Головного управління Державної податкової служби України у Житомирській області інформацію про доходи та виплати ОСОБА_1 за період з 01.09.2021 року по 30.11.2023 року включно з розбивкою по місяцях та витребування від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відомості про нарахування Філією заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) зі звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування застрахованій особі ОСОБА_1 помісячно з 01.09.2021 року по 30.11.2023 року включно із зазначенням місяця та року, за який проведено нарахування, кількості календарних днів відпусток, кількості календарних днів тимчасової непрацездатності, загальної суми нарахованої заробітної плати.

Вказує, що відповідачем надано суду та надіслано позивачу в Електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС Електронний суд» розрахунок залишку заборгованості по заробітній платі та утримання податків і зборів за період вересень 2021 року-квітень 2023 року згідно даних Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, табелів, штатних розписів та наказу про звільнення від 15.11.2023 №9-к/скор, повідомлення про нараховані суми, належні ОСОБА_1 при звільненні, довідку № б/н від 08.05.2025 року про роботу ОСОБА_5 в Філії та копію наказу від 21.12.2021 № 151-Б «Про затвердження схем тарифних ставок, посадових окладів та штатного розпису працівників», яким підтверджуються розміри посадових окладів Позивача в 2021 році. Отримання вищевказаних довідок від Центру ДЗК є предметом позовних вимог ОСОБА_1 . Означені довідки отримано ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд, що підтверджується відповідними квитанціями про отримання , які наявні в матеріалах справи.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року залишити без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказував, що в поданій апеляційній скарзі представником відповідача не зазначено конкретних норм процесуального права, які апелянт вважає порушеними судом при розгляді справи та ухваленні рішення, не розкрито та не обґрунтовано в чому вони полягають та яким чином ці порушення призвели до неправильного вирішення справи. Більше того, не розкрито та не обґрунтовано зазначених апелянтом так званих порушень судом норм матеріального права та в чому вони полягають.

Зазначає, що в апеляційній скарзі містяться посилання на норми Господарського кодексу України (ст.64) та положення локальних актів, які не мають відношення до предмету спору та є спробою відповідача перекласти тягар відповідальності за порушення трудового законодавства на нікчемного суб`єкта філію, яка не є юридичною особою, немає ні майна, ні коштів, ні фактичного місця знаходження, ні бухгалтерських документів, та стосовно якої вже третій рік поспіль триває процедура припинення. Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідальність за невиконання вимог трудового законодавства відповідач покладає на підлеглих йому посадових осіб, їх небажання виконувати передбачені посадовими інструкціями обов`язки та вказівки керівництва, халатність голови комісії з припинення філії, який невідомо куди дів бухгалтерські документи та звітність, в тому числі і податкову по сплаті ЄСВ, та не виконував належним чином вимоги плану заходів до наказу №6 та не організовував їх.

Зокрема, апелянт посилається на збитковість своєї діяльності та наявність воєнного стану, як на причину порушення відносно нього вимог трудового законодавства. Проте, як вбачається з наказу № 157-к від 23 листопада 2022 року ні збитковість, ні воєнний стан не вплинули на прийняття на роботу представника апелянта ОСОБА_6 на посаду провідного юрисконсульта відділу претензійно-позовної роботи та розгляду звернень юридичних та фізичних осіб з посадовим окладом 15 450,00 грн. Зазначені обставини, на які апелянт посилається як на причини невиконання ним вимог трудового законодавства відносно мене, ні у відповідності до чинного трудового законодавства України, ні у відповідності до усталеної практики Верховного Суду не можуть слугувати підставами для визнання їх поважними та звільнення від виконання вимог Закону.

Звертає увагу, що відповідач визнавав у суді першої інстанції і підтверджує у своїй апеляційній скарзі факт надходження до нього заяв позивача про звільнення з 14 липня 2024 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та їх розгляд; наявність заборгованості перед позивачем по заробітній платі; не проведення з ним розрахунку при звільненні; ненадання йому довідки про його роботу на даному підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати; ненадання йому письмового повідомлення про нараховані та виплачені мені суми при звільненні; ненадання належним чином оформленої копії наказу про його звільнення.

Вказує, що на думку апелянта, його було звільнено 15 листопада 2023 року наказом №9-к/скор. на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників; голова комісії з припинення філії Драган Ю.В. засобами поштового зв`язку надсилав копію наказу на його адресу, а він, нібито, від його отримання злісно ухилявся, зловживаючи при цьому своїми правами та переслідуючи мету збагачення за рахунок відповідача.

Проте, це не відповідає дійсності. Про наявність наказу №9-к/скор від 15 листопада 2023 року він не знав і не міг знати, тому що проект тексту такого наказу ним, як членом комісії з припинення філії, був підготований разом зі всіма іншими наказами та поданий голові комісії з припинення філії ОСОБА_4 лише 17 листопада 2023 року через електронний Інтернет месенджер «Viber», тобто по спливу встановленого законом двох місячного терміну попередження про заплановане звільнення, яке серед іншого як і сам наказ, ще й не містить конкретного переліку вакантних посад для переведення чи працевлаштування у зв`язку з запланованим звільненням у підрозділах чи дирекції Центру ДЗК, ні даних про відмову позивача від такого працевлаштування які пропонувалися б для їх зайняття. На підтвердження цієї обставини позивач подавав відповідні витяги, які знаходяться в матеріалах справи. Ці та інші надані ним витяги підтверджують, що він продовжував виконувати свої обов`язки та розпорядження голови з припинення філії Драгана Ю.В. дистанційно аж до грудня 2024 року, оскільки у кінці жовтня 2023 року приміщення, яке орендувала філія, було повернуто орендодавцю.

Зазначає, що 28 березня 2024 року він звертався до відповідача із вимогою погасити заборгованість по заробітній платі, а у липні 2024 року із заявою про звільнення за власним бажанням. Крім того, згідно пунктів 3,4,7 та 8 наказу №6 від 25 травня 2023 року «Про припинення Житомирської філії «Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» термін дії повноважень голови комісії з припинення філії ОСОБА_4 , в тому числі і щодо звільнень працівників, закінчився 24 серпня 2023 року. А тому, навіть і передбачити своє звільнення наказом голови комісії з припинення філії ОСОБА_4 після цієї дати він не міг, оскільки таким правом користувався керівник відповідача, або особи, яким ці повноваження були ним делеговані у встановленому законом порядку.

Саме тому він 12 березня 2024 року і поцікавився у Драгана, чи немає такого наказу на нього за підписом керівника підприємства. Як випливає зі змісту наказу №9-к/скор. від 15 листопада 2023 року, він не містить даних про наявність у ОСОБА_4 повноважень щодо його звільнення станом на вказану дату. Відповідачу були відомі його поштові та банківські реквізити його зарплатної карти, у нього була реальна можливість комунікації з позивачем іншими відомими йому, в тому числі і електронними, засобами зв`язку, що підтверджується як матеріалами справи, так і показами свідка ОСОБА_4 .

Отже, встановлені судом першої інстанції обставини підтверджують, що відповідач був обізнаний із адресними та комунікаційними реквізитами позивача і мав реальну змогу виконати передбачені законом та поставлені у позові вимоги добровільно, проте, ухилився від цього. Твердження апелянта, що він повідомляв його про звільнення належним чином та надсилав на його адресу копію наказу про його звільнення, є помилковими. При цьому він посилається на листи: №25 від 17.05.2024 року та №35 від 04.10.2024 року. Проте, лист №25 не містить посилання на додаток копію наказу №9-к/скор. від 15 листопада 2023 року про його звільнення. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про підтвердження надсилання на його адресу вказаних докумкнтів. Лист №35 також не містить в додатку посилання на копію наказу №9-к/скор. від 15 листопада 2023 року про його звільнення, а на копію наказу №9 від 15 листопада 2025 року (неможливо надіслати в жовтні 2024 року документ, дата створення якого листопад 2025 року ще не настала), що свідчить про те, що текст рукописного додатку був виконаний не 04.10.2024 року, а значно пізніше у 2025 році. Зазначені обставини, на думку позивача, дають підстави для висновку, що наказ №9-к/скор. від 15 листопада 2023 року про його звільнення був виготовлений після його звернення 3 липня 2024 року до відповідача із заявою про звільнення за власним бажанням.

Вважає, що апелянт підтверджує порушення ним встановленого трудовим законодавством порядку та процедури його звільнення стверджуючи, що датований 15 листопада 2023 року наказ № 9-к/скор. нібито надсилався на його адресу 04.10.2024 року, тобто по спливу встановленого законом терміну майже через рік із зазначеної у ньому дати.

Звертає увагу, що письмова відповідь відповідача на його звернення від 28 березня 2024 року про виплату заборгованості по заробітній платі та видачу довідки про її розмір безперешкодно надійшла на адресу позивача простим рекомендованим відправленням, що підтверджується наявною у матеріалах справи письмовою відповіддю вих. №5-1/1044 від 10.04.2024 року та конвертом зі штемпелем поштового відділення про відправлення 11.04.2024 року. У відповіді не повідомлялося про дату та підстави мого звільнення, та про наявність відповідного наказу, а сам наказ до повідомлення не додавався.

Зазначені обставини свідчать про те, що станом на 15 листопада 2023 року наказ №9- к/скор про його звільнення не видавався, був виготовлений ОСОБА_4 пізніше цієї дати після його звернення до відповідача з заявами про погашення заборгованості по заробітній платі та звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та зі скаргою до Держпраці, що вказує на наявність ознак підробленого документа, до якого внесені недостовірні дані щодо дати, обставин та самого факту звільнення позивача, та був спрямований на приховання грубих порушень конституційних прав на працю та трудового законодавства відповідачем перед позивачем та на уникнення посадовими особами відповідача відповідальності за це.

Не заслуговує на увагу твердження апелянта про надіслання йому довідок та повідомлень через систему «Електронний суд», оскільки така не є реквізитом ні його поштової ні електронної адреси.

Представник відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити її вимоги, скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 12 вересня 2018 року на підставі наказу № 53-к з 14 вересня 2018 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду юрисконсульта Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (а.с.4).

22 вересня 2021 року відповідно до наказу № 52/к-пер ОСОБА_1 переведений з посади інспектора з кадрів вказаної установи на посаду юрисконсульта. Окрім цього, останньому доручено виконання додаткової роботи за вакантною посадою інспектора з кадрів у порядку суміщення без звільнення з основної роботи та з доплатою 50 відсотків ставки, передбаченої штатним розписом, посадового окладу інспектора з кадрів з 23 вересня 2021 року (а.с.5).

25 травня 2023 року Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» виданий наказ № 6 «Про припинення Житомирської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» згідно із яким вирішено припинити шляхом ліквідації Житомирську регіональну філію Центру ДЗК (а.с.42). Окрім цього, відповідно до п.2 та п.3 цього наказу утворена комісія із припинення філії згідно із додатком № 1 до нього та затверджений план з припинення філії згідно із додатком № 2.

Із додатку № 1 до зазначеного наказу вбачається, що головою комісії із припинення Житомирської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» є Юрій Драган. Окрім цього, до складу комісії увійшов і Любомир Дикий (а.с.43).

Відповідно до наказу № 9 від 15 листопада 2023 року ОСОБА_1 звільнений із посади юрисконсульта та інспектора кадрів за суміщенням Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. На вказаному наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення із його змістом (а.с.39 зворот).

28 березня 2024 року ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» подана заява в якій позивач просить виплатити йому заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2021 року по березень 2024 року, а також видати йому довідку про розмір нарахованої та виплаченої йому заробітної плати за період з 01 вересня 2021 року по 31 березня 2024 року (а.с.64).

10 квітня 2024 року зазначене вище звернення ОСОБА_7 листом Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» № 5-1/1044 направлене для належного реагування голові комісії з припинення Житомирського регіональної філії Центру ДЗК Драгану Ю. (а.с.65).

17 травня 2024 року головою комісії з припинення Житомирського регіональної філії Центру ДЗК Драганом Ю. написаний лист № 25 в якому зазначено, що можливість здійснення нарахувань ОСОБА_1 відсутня у зв`язку із повномасштабний вторгненням російської федерації в Україну, частковою мобілізацією працівників, погіршенням економічного стану підприємства та арештом його рахунків. Водночас останнім зазначено, що по мірі здійснення заходів з припинення підприємства будуть здійснюватися розрахунки по заборгованості із працівниками, в тому числі і з ОСОБА_1 (а.с.39).

03 липня 2024 року ОСОБА_1 написав заяву про його звільнення за власним бажанням з 14 липня 2024 року (а.с.6).

31 липня 2024 року ОСОБА_1 написана та скерована на електронну адресу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» заява в якій позивач просить розглянути його вимоги, викладені у вищевказаній заяві від 03 липня 2024 року (а.с.8).

05 серпня 2024 року голові комісії з припинення Житомирського регіональної філії Центру ДЗК Драгану Ю. та Дикому Л.В. в.о. генерального директора Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Тарасенком А. адресований лист в якому ОСОБА_8 зобов`язано у строк до 23 серпня 2024 року розглянути лист ОСОБА_1 від 31 липня 2024 року та надати йому відповідь з приводу поставлених у ньому питань та повідомити про це Державне підприємство (а.с.41).

02 вересня 2024 року Диким Л. Державній службі з питань праці скерована скарга щодо порушення Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» трудових прав позивача (а.с.63).

24 вересня 2024 року начальником Державної служби з питань праці Центрального міжрегіонального управління Харченком А. Державному підприємству «Центр державного земельного кадастру» адресований лист № Ц/1/2713-3В-24 щодо надання пояснень з приводу можливого порушення трудових прав ОСОБА_1 (а.с.48-49).

Того ж дня начальником Державної служби з питань праці Центрального міжрегіонального управління Харченком А. на ім`я ОСОБА_7 адресований лист №Ц/1/2373-ЦА-24 в якому повідомлено про розгляд його звернення від 03 вересня 2024 року (а.с.67).

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 повторно написана заява із вимогами розглянути його заяву про звільнення від 03 липня 2024 року (а.с.11).

04 жовтня 2024 року головою комісії з припинення Житомирської регіональної філії Центру ДЗК Драганом Ю. написаний лист № 35 в якому зазначено, що ОСОБА_1 у телефонному режимі просив скерувати йому наказ про звільнення засобами поштового зв`язку, що й було здійснено 17 травня 2024 року. Водночас ОСОБА_9 заперечив, що після 15 листопада 2023 року ОСОБА_1 виконувалися будь-які посадові обов`язки і облік його робочого часу припинений в день звільнення (а.с.38).

04 листопада 2024 року у відповідь на звернення Державної служби з питань праці Центрального міжрегіонального управління Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» надана відповіді № 5/2982, в якій зазначено, що ОСОБА_1 звільнений із займаної ним посади 15 листопада 2023 року, але злісно ухиляється від отримання наказу про його звільнення. Стосовно наявності заборгованості по заробітній платі підприємство пояснило, що у зв`язку із початком воєнних дій воно частково призупинило свою діяльність, що призвело до погіршення його матеріального становища. Ураховуючи викладене, останнє має перед своїми працівниками заборгованість по виплаті заробітної плати, але вживає заходів для її погашення (а.с.51-52).

06 грудня 2024 року ОСОБА_10 на ім`я ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за допомогою послуг Акціонерного товариства «Укрпошта» скеровувалося поштове відправлення № 521, яке повернене адресату неврученим (а.с.46-47).

Згідно відомостей, які надані Головним управлінням Державної податкової служби у Житомирській області станом на 04 березня 2025 року, ОСОБА_1 отримав заробітну плату від Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»: у 2018 році на загальну суму 26 775,30 грн; у 2019 році на загальну суму 96 971,66 грн.; у 2020 році на загальну суму 127 620,00 грн.; у 2021 році на загальну суму 167 805,52 грн.; у 2023 році на загальну суму 14 175,00 грн. (а.с.148). Інформація про доходи ОСОБА_1 за 2022 рік у вказаних відомостях відсутня з невідомих суду причин.

Із відомостей, наданих позивачем щодо його карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», за період із 2021 року по 2023 рік вбачається, що ОСОБА_1 отримав заробітну плату від Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 28 лютого 2022 року в сумі 11 130,65 грн. Інформації про заробітну плату за інші місяці 2022 року вказані відомості не містять (а.с.161-162).

Окрім цього, відповідно до повідомлення про нараховані суми, належні ОСОБА_1 при звільненні, що надані позивачем, вбачається, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 становить 166 109,84 грн. (а.с.171).

Згідно із довідкою від 08 травня 2025 року, що видана головою з припинення Житомирського регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» Драганом Ю, вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді юрисконсульта Житомирської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК» з 14 вересня 2018 року по 15 листопада 2023 року включно та у порядку суміщення посад без звільнення від основної роботи виконував роботу інспектора з кадрів з доплатою 50 відсотків ставки посадового окладу інспектора з кадрів згідно штатного розпису з 23 вересня 2021 року по 15 листопада 2023 року включно. У 2021-2022 роках посадовий оклад юрисконсульта складав 9 164,00 грн., посадовий оклад інспектора з кадрів 4 582,00 грн. У 2023 році посадовий оклад юрисконсульта складав 9 450,00 грн., посадовий оклад інспектора з кадрів складав 4 725,00 грн. (а.с.172).

Як вбачається з повідомлення про заплановане звільнення № 106 від 15 вересня 2023 року, в якому ОСОБА_1 повідомлявся, що його звільнення відбудеться 15 листопада 2023 року (а.с.199).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що бездіяльність відповідача в частині невручення ОСОБА_1 в день його звільнення копії наказу про таке звільнення разом із письмовим повідомленням про усі суми, які належать йому до виплати, як і ненадання довідки про роботу на зазначеному підприємстві грубо порушили трудові права позивача, що є неприпустимим. Посилання ж відповідача на відсутність у нього документів із бухгалтерського та кадрового обліку діяльності його Житомирської філії не є виправданням для порушення прав позивача, оскільки усі із вищевказаних документів відповідно до законодавства України є документами первинного обліку і відповідач зобов`язаний забезпечити їх збереження.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Стаття 47 КЗпП визначає, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України роботодавець зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року виснувано, що реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Згідно ч. 1 та ч. 3 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову виходячи із наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами у період із вересня 2018 року по листопад 2023 року існували трудові правовідносини.

Відповідач, прийнявши рішення про ліквідацію філії, з якою ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах, не вжив усіх залежних від нього заходів, спрямованих на вручення ОСОБА_1 наказу № 9-к/скор від 15 листопада 2023 року про його звільнення у порядку ст. 47 КЗпП України як працівнику, який скорочений у зв`язку із ліквідацією зазначеної філії.

Колегія апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що роботодавець позивача заздалегідь до дня його звільнення або ж у день звільнення повідомляв ОСОБА_1 про необхідність отримання копії наказу про звільнення.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач був членом комісії з припинення Філії та згідно з його посадовими обов`язками особисто готував щодо працівників, посади яких скорочувалася, проекти попереджень про вивільнення, проекти наказів про скорочення, здійснював розрахунки невикористаних днів відпусток на підставі даних з особових справ, в тому числі відносно себе, в зв`язку з чим був обізнаний про своє звільнення, є безпідставними, оскільки ст. 47 КЗпП України покладає саме на роботодавця (Державне підприємство) обов`язок вручити працівнику ( ОСОБА_1 ) копію наказу про його звільнення. Позивач у цьому випадку не може виконувати одночасно і функцію роботодавця, і функцію працівника, оскільки це не передбачено законом та ставить його у несприятливе становище у порівнянні із іншими працівниками, які за своєю посадою не виконують роботу, пов`язану із кадровою діяльністю підприємства.

Посилання представника скаржника про те, що копія наказу про звільнення позивача надсилалася йому засобами поштового зв`язку і повернулася адресату неврученою, здійснення ОСОБА_4 дзвінків, в тому числі через месенджери, ОСОБА_1 з метою вручення останньому копії наказу від 15.11.2023 № 9-к/скор «Про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників», колегія суддів відхиляє, оскільки роботодавцем не був погоджений з позивачем альтернативний спосіб обміну кадровими документами, хоча він мав всі можливості зробити це і не допустити порушення чинного трудового законодавства, оскільки мав діючий номер позивача, тому вся комунікація через месенджери не може вважатися належним способом повідомлення ОСОБА_1 про його звільнення. Факт ознайомлення позивача не зафіксований жодним чином. Доказів отримання позивачем поштового відправлення із наказом про звільнення (поштове відправлення повернулося без вручення та повторно не направлялося роботодавцем), відповідачем не надано, що є порушення ст. 49 КЗпП.

За таких обставин, зважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 отримав наказ про звільнення та був належним чином повідомлений відповідачем про необхідність отримання копії наказу про його звільнення, стверджувати про зловживання ним своїми трудовими правами неможливо, а тому суд відхиляє доводи відповідача в цій частині як безпідставні.

Стосовно ненадання довідки про роботу ОСОБА_1 на вказаному підприємстві із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати, суд зауважує, що видача позивачеві такої довідки є обов`язком відповідача, який останній не виконав.

Доводи апеляційної скарги, що у зв`язку з відсутністю всіх кадрових та бухгалтерських документів Філії, Центр ДЗК фактично не мав можливості визначити суму заборгованості із заробітної плати ОСОБА_1 , оскільки вказані документи знаходилися у позивача та не були передані голові комісії з припинення Філії, є необґрунтованими, оскільки усі вищевказані документи відповідно до законодавства України є документами первинного обліку і відповідач зобов`язаний забезпечити їх збереження.

Посилання скаржника на ту обставину, що збройна агресія російської федерації проти України призвела до значного погіршення фінансового стану Центру ДЗК в цілому та збитковості діяльності частини філій у 2022 2024 роках, що стало, зокрема, причиною виникнення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам підприємства за рахунок надходжень коштів від здійснення підприємством своєї господарської діяльності, колегія апеляційного суду відхиляє, враховуючи наступне.

Факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим.

Відповідачем не надано суду доказів погіршення фінансового стану Центру ДЗК та доказів того, що підприємство вживає усіх можливих заходів для погашення виниклих заборгованостей із заробітної плати працівникам.

Доказів того, що роботодавець належним чином виконав свій обов`язок передбачений частиною першою статті 47 КЗпП України щодо вручення працівникові копії наказу про звільнення та інших документів, передбачених законодавством, матеріали справи не місять. Факту недобросовісної поведінки ОСОБА_1 судом не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду скаржником не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 02 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий Судді