ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м.Суми

Справа №578/544/24

Номер провадження 22-ц/816/1048/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 20 листопада 2024 року у складі судді Басової В.І. ухваленого в с-ще Краснопілля Сумської області,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 квітня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Мають двох спільних неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, шо спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, на сімейні відносини, ведення спільного господарства.

Відповідач проживає та працює у м. Черкаси, сумісне життя та збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2023 року.

Вважала, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам.

Відповідач є батьком дітей, працює в ІНФОРМАЦІЯ_3 , але добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому виникла необхідність стягнення аліментів на утримання дітей.

Посилаючись на вищевказані обставини, просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 квітня 2007 року Самотоївською сільською радою Краснопільської селищної ради Сумської області, актовий запис №2.

Стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі1/3 частини усіх видів його доходу, а також судові витрати.

Рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 20 листопада 2024 року, з урахуванням ухвали Краснопільського районного суду Сумської області від 21 листопада 2024 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 квітня 2007 року Самотоївською сільською радою Краснопільського району Сумської області, актовий запис про шлюб №02, розірвано.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « ОСОБА_5 ».

Надіслано копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей- сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісяця, від дня пред`явлення позову 13 червня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Судові витрати за позовні вимоги про стягнення аліментів компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд зобов`язаний був зупинити провадження у справі, оскільки він перебувавав у складі Збройних Сил України.

Вважає, що суд повинен був використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Позивачкою відзиву на апеляційну скаргу, в установлений апеляційним судом строк, подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, який не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки вважає, що на даний час примирення неможливе, заперечення проти апеляційної скарги позивача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 10 квітня 2007 року Самотоївською сільською радою Краснопільського району Сумської області, актовий запис №2, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7).

Сторони мають спільних дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8- 9).

ОСОБА_2 матеріальну допомогу на утримання дітей не надає.

ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, безтерміново, травма пов`язана з проходженням військової служби (а с.87).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для розірвання між сторонами шлюбу відповідно до ст. 112 СК України. Також суд вважав, що враховуючи вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість збереження шлюбу між сторонами та наявності підстав для його розірвання, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б правам та інтересам позивача.

Крім того принцип сімейного права, що охоплює наявність вільної та цілковитої згоди не лише при реєстрації шлюбу, а й під час перебування у шлюбі і подальшого його розірвання. Тобто ніхто не може бути примушений до перебування у шлюбних відносинах.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про невжиття судом заходів до примирення подружжя, оскільки надання строку на примирення сторін є правом суду, а не його обов`язком. Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що з моменту звернення позивачки до суду з позовом 13 червня 2024 року і до ухвалення судом першої інстанції судового рішення, ним вживалися заходи з метою примирення подружжя.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було зупинено провадження у справі через перебування відповідача у складі ЗСУ, оскільки ОСОБА_2 не надавалися суду першої інстанції докази, які б слугували підставою для зупинення провадження у цій справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За приписами статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у розмірі однієї третини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, оскільки такий розмір відповідає потребам дітей та є достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

РішенняКраснопільського районного суду Сумської області від 20 листопада 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 12 листопада 2025 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов