ПОСТАНОВА

Іменем України

30 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/772/21

провадження № 22-ц/4809/1191/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

1)Управління комунальної власності Кропивницької міської ради,

2)Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №4 Кропивницької міської ради»,

3)Кропивницька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Іванова Н. Ю.) від 29.04.2025,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

03.02.2021 до Кіровського районного суду м. Кіровограда звернулася ОСОБА_1 , яка вказала, що вона діє від свого імені, а також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вказавши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради», Кропивницьку міську раду, в якому просила про суд про таке:

- визнати, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набули право власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю;

- визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 36,0 кв.м, що складається з кімнати площею 19 кв.м, коридору площею 4,2 кв.м, кухні площею 5,7 кв.м, комори площею 2,7 кв.м, санвузла площею 4,4 кв.м, за набувальною давністю.

Позов обґрунтовано тим, що 17.12.1999 батько позивачки ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 27.10.1999 за № 952 отримав ордер № 704 на сім`ю у складі 4-х чоловік на право заняття жилого приміщення жилою площею 19 кв.м, що складається із однієї ізольованої кімнати за адресою: АДРЕСА_3 , куди сім`я відразу вселилася та зареєструвалася.

Водночас на підставі ордеру від 03.11.1999 № 719 в сусідню квартиру АДРЕСА_4 даного будинку зареєструвалася та вселилася сім`я ОСОБА_6 у складі 4-х осіб, які проживали в даній квартирі до 2004 року, а потім знялися з реєстраційного обліку, отримали іноземне громадянство та вибули на постійне проживання в росію.

Профспілкова організація Заводу колійних машин, де працював батько позивачки, після вибуття сім`ї ОСОБА_6 вивільнену квартиру АДРЕСА_2 , передала в користування батькові позивачки для поліпшення житлових умов сім`ї.

З 2004 року понад 16 років сім`я позивачки відкрито, добросовісно проживає, користується, володіє, утримує, обслуговує, ремонтує квартиру АДРЕСА_2 , в яку вона вселилася не маючи відповідного титульним, але правомірно, тому ніхто (ні власник, ні балансоутримувач, ні бувші квартиронаймачі.) за цей період жодного разу у даній квартирі не з`являлися, не цікавилися, претензій, скарг не пред`являли, а отже, втратили інтерес.

Позивач звернулася до балансоутримувача ЖЕО 4 по питанню приватизації даної квартири й випадково дізналася, що попередні квартиронаймачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 померли, а їхні дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають недійсні паспорти громадянина України, тому є недійсними є і відповідні записи в цих паспортах про реєстрацію місця їх проживання. До того ж, а ні ОСОБА_3 , а ні ОСОБА_4 після смерті їх батьків не переоформили на себе особовий рахунок та не зареєстрували права квартиронаймачів спірної квартири. Відтак позивачка вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право користування цією квартирою, бо не проживаючи в ній з 2004 року.

Позивачка стверджує, що вона понад 16 років відкрито і безперервно володіє спірною квартирою, що є підставою для набуття права власності на це майно за набувальною давністю.

2.Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.04.2025 у справі № 404/772/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє від себе та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 4 Кропивницької міської ради, Кропивницька міська рада про визнання права власності на житлове приміщення за набувальною давністю відмовлено повністю.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачка, вселяючись у спірну квартиру без належних правих підстав, не могла не знати, що квартира є комунальною власністю, отже власник квартири відомий, а тому у позивача немає підставі для набуття права власності на комунальне житло за набувальною давністю, адже щодо житла, яке перебуває у комунальній власності існує порядок його приватизації. Таким чином суд виснував про відсутність підстав, передбачених ст. 344 ЦПК України, для визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.04.2025 у справі № 404/772/21, просить скасувати це рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апелянт не погоджується з висновком суду про безпідставність позову через те, що спірна квартира належить на праві комунальної власності територіальній громаді в особі Кропивницької міської ради, тобто має власника. Вона вважає, що рішення суду не відповідає нормам матеріального права та дійсним обставинам справи.

Вона звертає увагу апеляційного суду на те, що з 2004 року, тобто понад 20 років, відкрито, добросовісно володіє й користується спірною квартирою, зокрема, вселилася до цього житла не маючи ніякого титулу, але правомірно, надалі утримувала й утримує квартиру, ремонтує, обслуговує її. Натомість ні власник квартири, ні її балансоутримувач, ні попередні користувачі за цей період не виявляли зацікавленості щодо цього майна, жодних вимог до неї не висували.

Попередні мешканці спірної квартири ОСОБА_8 та ОСОБА_9 померли в 2014 та 2020 роках, відповідно, а їх повнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі не проживають, мають недійсні паспорти громадян України, по смерті їх батьків не переоформили на себе особовий рахунок квартиронаймача, а тому втратили право користування квартирою.

Добросовісне та відкрите проживання позивачки в спірній квартирі продовж 20 років є достатньою підставою, передбаченою ч. 1 ст. 344 ЦК України, для визнання судом за нею права власності на це майно за набувальною давністю.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До Кропивницького апеляційного суду від відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третіх осіб Управління комунальної власності Кропивницької міської ради та Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація №4 Кропивницької міської ради» відзиви на апеляційну скаргу не надійшли.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Натомість 18.08.2025 засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який подала Кропивницька міська рада (третя особа у справі). У відзиві викладено незгоду з доводами та вимогами апеляційної скарги, а також підтримку рішення суду першої інстанції. Стверджується, що позивачка не довела наявність підстав для визнання за нею права власності на спірну квартиру за набувальною давністю так, як вона не могла не знати, що це майно перебуває у комунальній власності, а тому має власника, що виключає добросовісність заволодіння позивачкою цим майном. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для набуття права власності на житло, яке перебуває у комунальній власності, існує законний порядок його приватизації. Апеляційна скарга не містить жодних доказів на спростування встановлених судом фактів.

5.Короткий зміст пояснень учасників справи у судовому засіданні 30.10.2025

Апелянт ОСОБА_1 повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнямя про вручення поштових відправлень № R63 та № R61, згідно з якими 21.10.2025 за зареєстрованим місцем її проживання та за вказаною нею адресою проживання у спірній квартирі їй особисто вручено судову повістку-повідомлення (т. 2, а. с. 161, 162). Однак, у призначений час 30.10.2025 вона в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яким судові повістки-повідомлення вважаються врученими з огляду на положення п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у призначений час та дату в судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Треті особи у справі Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація №4 Кропивницької міської ради» повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (судової повістки-повідомлення) в їх особисті кабінеті в підсистемі «Елекетронний суд» ЄСІТС (т. 2, а. с. 158, 159), але явку своїх представників до суду не забезпечили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник Кропивницької міської ради, як третьої особи у справі, ОСОБА_10 апеляційну скаргу на рішення суду, яку подала позивачка, не визнав з підстав, викладених у відзиві.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

17.12.1999 ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Міської ради м. Кіровограда від 27.10.1999 за № 952 отримав ордер № 704 на жиле приміщення на сім`ю з чотирьох осіб: ОСОБА_11 дружина, ОСОБА_12 дочка, ОСОБА_13 дочка, на право заняття жилого приміщення жилою площею 19 кв.м, яка складається з однієї кімнати, за адресою: АДРЕСА_3 (нині - Кропивницький).

У зв`язку з укладенням шлюбу ОСОБА_12 (позивачка у справі) змінила прізвище на « ОСОБА_14 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ордером № 719 від 03.11.1999 у квартиру АДРЕСА_2 , вселилася сім`я ОСОБА_6 у складі 3-х осіб: чоловік - ОСОБА_7 , 1957 р. н., дочки - ОСОБА_3 , 1986 р. н., та ОСОБА_4 , 1988 р. н.

Відповідно до довідки КП «ЖЕО МР МК», ОСОБА_7 не зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , склад сім`ї з 2 осіб: ОСОБА_3 дочка, ОСОБА_4 дочка.

За відомостями Відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 25.08.2004 по теперішній час.

Згідно з відомостями відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 25.06.2003 по теперішній час.

Відповідно до акту про фактичне проживання від 15.05.2019, складеного співвласниками ОСОБА_15 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_16 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_17 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (2 особи з 2004 року, а 3 особи з 2014) фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 13).

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2 , виготовленим ФОП ОСОБА_19 станом на 24.06.2020, ця квартира складається з коридору 4,5 кв.м, кладової 1,0 кв.м, санвузла 2,9 кв.м, кухні 5,9 кв.м, кімнати 18,8 кв.м, балкона 1,0 кв.м.

Відповідно до звіту про оцінку від 30.10.2020 ринкова вартість квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , становить 108000 грн.

Згідно з листом ОКП КООБТІ від 30.08.2021 № 740-17/20 право власності на об`єкт за адресою: АДРЕСА_8 , було зареєстровано за заводом Путевих машин, згідно рішення міської ради № 472 від 13.09.1989.

Відпоідно до інформаційної довідки № 424613981 від 29.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна будинок за адресою: АДРЕСА_8 , належить на праві власності територіальній громаді м. Кіровограда в особі міської ради, дата прийняття рішення про державну реєстрацію 05.07.2005.

Рішенням Кіровоградської міської ради від 15.07.2014 № 3235 «Про створення КП «ЖЕО № 4» КМР» передано безкоштовно з балансу ЖЕКу № 10 на баланс КП «ЖЕО № 4» КМР» житлові та нежитлові будинки згідно з додатком 1, зокрема житловий будинок по АДРЕСА_8 .

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зміст цивільного правовідношення становлять суб`єктивні права та обов`язки учасників правовідносин.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004, передбачено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 сформульовано, зокрема, такі висновки:

«66. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

67. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності».

У іншій постанові Верховного Суду від 09.07.2019 у справі № 920/999/16 вказано таке: «Колегія суддів також зазначає, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №924/925/17 та від 22.05.2018 у справі №922/1574/17)» (п. 53 постанови Суду).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.02.2021 у справі № 607/21758/18, а тому практика Верховного Суду у питанні належного відповідача за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є сталою.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Аналіз положень ст. 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача або не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи й без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначені правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц; від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 05.05.2019 у справі № 554/10058/17 тощо.

Відповідачем є та процесуальна особа до якої позивач направляє свої позовні вимоги.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що відповідати за позовом належить іншій особі - належному відповідачеві.

Позивачка пред`явила свій позов про визнання права власності на квартиру за надувальною давністю до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як осіб, чиє місце проживання зареєстроване у цьому житлі, але вони не являються його власником.

Статтею 5 ЖК України встановлено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до законодавства України будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих рад у порядку і в строки, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, зокрема, майно житлового фонду, а згідно з ч. 5 цієї ж статті Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

За ст. 18-1 Закону № 280/97-ВР орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції.

У справах № 607/21758/19, № 206/1759/20 за позовами фізичних осіб про визнання права власності на об`єкти житлового фонду державної власності, які перебували на перегляді у Верховному Суді, відповідачами виступали відповідні ради. Натомість у справі № 201/9710/18 за схожих обставин справи та предмета спору Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не пред`явив своїх вимог до Дніпропетровської міської ради, як належного відповідача у справі, що стало підставою для відмови в позові.

У справі № 404/772/21, яка наразі переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції на підставі відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майновстановив, що 05.07.2005 здійснено державну реєстрацію права власності на багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_8 , який є власністю територіальній громаді м. Кіровограда (теперішня назва Кропивницький) в особі його міської ради.

Також місцевий суд встановив, що вказаний багатоквартирний житловий будинок переданий на баланс КП «ЖЕО № 4 КМР».

Натомість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до яких позивачка пред`явила свої вимоги, не являлася і ніколи не являється власником спірної квартири, а лише набули права проживання в ній, як члени сім`ї наймача ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є учасником спірних матеріальних правовідносин, а тому вони неналежні відповідачі.

Однак позивачка не зверталася до суду першої інстанції з клопотання про заміну неналежних відповідачів належним Кропивницькою міською радою, або про залучення її до справи як співвідповідача.

Суд першої інстанції на це уваги не звернув, не визначився зі складом належних сторін у справі, розглянув позов по суті, який пред`явлений до неналежних відповідачів, а тому висновки суду щодо прав на спірний об`єкт нерухомого майна не можна вважати обґрунтованими та об`єктивними.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд першої інстанції повинен був враховувати характер спірних правовідносин, відповідні їм норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні спору, а також обговорити це питання й роз`яснити позивачці її право на заміну відповідачів або залучення співвідповідача, а у випаду не реалізації позивачем такого свого права відмовити в позові з цієї підстави.

З огляду на диспозитивність цивільного судочинства, а також те, що позивачка не звернулася до місцевого суду в порядку ст. 51 ЦПК України з відповідним клопотанням, її позов підлягав відхиленню з підстав неналежності складу учасників справи (відповідачів), а тому суд першої інстанції по суті правильно відмовив у задоволенні позовних вимог. Однак мотиви оскаржуваного рішення суду, які полягають у відсутності у позивачки права, за захистом якого вона звернулася до суду, є хибними так, як встановивши неналежність відповідачів, суд не міг робити висновки про права та обов`язки істинних учасників спору.

З огляду на норми глави 1 Розділу V ЦПК України в суді апеляційної інстанції цей недолік (заміна неналежного відповідача) не може бути виправлений.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з тим, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є істотним порушенням норм процесуального і матеріального права та достатньою й самостійною підставою для відмови в позові, доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду щодо сіті спору апеляційний суд не оцінює.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги позивачки про необґрунтованість рішення суду та порушення ним норм процесуального та матеріального права знайшли своє часткове підтвердження частково. Відповідні мотиви суду апеляційної інстанції викладено вище за текстом мотивувальної частини цієї постанови.

З огляду на це та приписи ст. 375, ст. 376 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини у редакції цієї постанови. В інших частинах рішення суду належить залишити без змін так, як суд правильно відмовив у задоволенні позовних вимог до неналежних відповідачів, яких помилково визначила позивачка.

10.Про судові витрати

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У цій справі судові витрати складаються лише з витрат позивача по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд змінює лише мотивувальну частину рішення і не змінює його в частині вирішення позовних вимог по суті, то підстав для проведення перерозподілу судових витрат немає, як немає і підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки витрат, понесених нею у зв`язку з поданням апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.04.2025 змінити, виклавши його мотивувальну часину в редакції цієї постанови, а в інших частинах залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Повний текст цієї постанови складено 30.10.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник