ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 336/3450/13

провадження № 61-11447св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року у складі судді Савеленко О. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2024 року у складі колегії суддів: Крилової О. В., Кухаря С. В., Полякова О. З.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У липні 2023 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - АТ «Укрсиббанк») звернулося до суду заявою про видачу дублікатів виконавчих листів.

Заява мотивована тим, що 10 червня 2013 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя розглянув справу № 336/3450/13 за позовом АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та вирішив: стягнути солідарно з останніх на користь позивача суму боргу за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 рудня 2006 року в сумі 156 927,00 грн та суму витрат по оплаті судового збору у розмірі 2 452,27 грн. На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи. Виконавчі листи стягувачем скеровано до виконавчої служби на примусове виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області.

На підставі виконавчого листа № 336/3450/13 від 22 липня 2013 року, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 156 927,00 грн, 18 лютого 2016 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

На підставі виконавчого листа № 336/3450/13 від 22 липня 2013 року, що виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 156 927,00 грн, 17 лютого 2015 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Неодноразово, протягом 2018 - 2023 років, позивач звертався до органу виконавчої служби із заявами про надання інформації щодо місцезнаходження виконавчих документів, але отримав відповідь лише 22 червня 2023 року, у якій було повідомлено про те, що виконавчі провадження, що перебували на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби завершені на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України та пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачеві.

Стягувачу копії цих постанов та виконавчі листи не надходили.

В зв`язку з викладеним просить видати дублікати виконавчих документів та поновити строк на їх пред`явлення.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року відмовлено АТ «Укрсиббанк» у задоволенні заяви.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2024 року апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» задоволено, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2023 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2024 року, у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що представником банку наголошено, що про рух виконавчих проваджень йому не було відомо нічого, у зв`язку з чим вони неодноразово зверталися до виконавчої служби, і лише в червні 2023 року від Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) отримали відповідь, зі змісту якої вбачається, що виконавчі листи було повернуто, про що ухвалено постанову 30 травня 2019 року. Повторно виконавчий лист № 336/3450/13-ц від 22 липня 2013 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» 156 972,00 грн до відділу стягувачем не пред`являвся (а. с. 29-30).

У матеріалах справи містяться клопотання щодо місцезнаходження виконавчих документів за підписом різних представників стягувача, які адресовані органу виконавчої служби за період з 2018 та по 2023 рік (а. с. 17-25). До вказаних клопотань додано ксерокопії поштових повідомлень про вручення поштового відправлення. Суд критично ставиться до наданих доказів у вигляді поштових повідомлень про вручення поштової кореспонденції, оскільки вони не підтверджують те, що представниками заявника до виконавчої служби направлялися саме клопотання щодо вказаних боржників. Направлення відповідних заяв могло бути підтверджено реєстрами поштової кореспонденції та описом вкладення до листа, однак такі докази заявником не подано. Зі змісту відповіді, наданої начальником Центрального відділу ДВС у місті Запоріжжі на адвокатський запит, вбачається, що при перевірці журналу реєстрації загальної вхідної кореспонденції наведені клопотання від АТ «Укрсиббанк» від 18 грудня 2018 року; від 27 грудня 2019 року, від 17 лютого 2020 року, від 02 серпня 2021 року; від 02 серпня 2022 року до відділу не надходили (а. с. 206).

Як вбачається з відповіді органу державної виконавчої служби, виконавчі провадження відносно вказаних боржників були відкриті 18 лютого 2016 року та 17 лютого 2015 року. Стягувач вернувся до суду лише 27 липня 2023 року з питанням про поновлення строку на пред`явлення та видачу виконавчого документу. Із наведеного слідує, що стягувачем на протязі більш ніж чотирьох років не вчинялися належним чином відповідні дії щодо реалізації його права як стягувача у межах виконавчого провадження. Наведене свідчить про втрату інтересу стягувача, оскільки з моменту винесення постанов про відкриття виконавчого провадження стягувач не вжив дієвих заходів щодо отримання інформації щодо ходу виконавчих проваджень. При цьому, судом також враховується, що АТ «Укрсиббанк» є юридичною особою, яка має у своєму штаті певну кількість кваліфікованих юристів, і підстав сумніватися в обізнаності представника банку про порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до виконання у суду немає. Пред`явивши виконавчі документи на виконання, заявник міг скористатися ідентифікатором доступу до виконавчого провадження і належним чином використовувати свої права, передбачені чинним законодавством, або скористатися інформацією, що міститься у АСВП (Автоматизована система виконавчого провадження) щодо стану виконавчого провадження, відкритого на його користь.

Заявником не доведено поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, а отже не може бути виданий і дублікат виконавчого документа внаслідок того, що чинним законодавством прямо передбачено його видачу у строки, передбачені для виконання виконавчого документу.

Доводи заявника про те, що трирічний строк на пред`явлення виконавчих листів не сплинув, не знайшли свого підтвердження. З матеріалів справи вбачається, що 30 травня 2019 року виконавче провадження № НОМЕР_1 завершено на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Останній день пред`явлення виконавчих листів є 30 травня 2022 року. При цьому стягувач проявив інтерес до виконавчих проваджень лише в 2023 року.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції і, крім того, зазначив, що доводи апеляційної скарги про те, що стягувач не пропустив строки звернення за примусовим виконанням є суперечливими, позаяк у заяві сам стягувач просив поновити строки. В будь-якому разі заявником не доведено наявність поважних причин для вирішення питання як про поновлення строків пред`явлення до виконання виконавчих листів, так і для видачі їх дублікатів.

Аргументи учасників справи

У серпні 2024 року АТ «Укрсиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що представник АТ «Укрсиббанк» неодноразово вживав заходи та звертався до органів державної виконавчої служби, направляв запити про місцезнаходження виконавчих документів. Проте відповіді з ВДВС на адресу Банку не надходило (копії запитів знаходиться в матеріалах справи).

Судами не враховано, що строк зберігання журналів обліку врученої кореспонденції складає 1 рік. Тому є підстави вважати, що сформовані номенклатурні справи знищено у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання, а тому дана інформація і є відсутньою в органі ВДВС. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, виконавчий лист відсутній як у стягувача, так і у виконавця, а також відсутні відомості про належне виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Факт направлення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та виконавчого листа є відповідний фіскальний чек оператора поштового зв`язку про направлення поштового повідомлення, а факт вручення підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Оригінал виконавчого документу було втрачено саме з вини ДВС, адже якби орган ДВС надав відповідь на запит у 2018 році Банк мав би можливість перевірити чи дійсно виконавчі документи та постанови про повернення виконавчого документу стягувачу направили на адресу Банку і не пропустив би строк на пред`явлення. AT «УкрСиббанк» не отримувало будь-якими засобами поштових відправлень постанов про повернення виконавчих документів стягувачу та оригіналів виконавчих документів. Отже, факт відсутності виконавчого документа у заявника та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року (набрав чинності 5 жовтня 2016 року) та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження від 5 серпня 2016 року (набирає чинності 5 січня 2017 року) лише з 2017 року в ЄДРВП став можливим пошук за певними критеріями. У стягувача не було доступу до ЄДРВП, тому він неодноразово звертався до ДВС із запитами щодо руху виконавчого провадження.

За загальним правилом, після повернення виконавчого документа стягувачу постановою державного виконавця від 30 травня 2019 року він мав бути пред`явлений до виконання у строк до 30 травня 2022 року.

Водночас 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, визначені Законом № 1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Воєнний стан запроваджений в Україні 24 лютого 2024 року наразі не припинено та не скасовано.

Таким чином, з огляду на положення пункту 102 розділу XIII Закону № 1404-VIII, заява AT «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа, подана у липні 2023 року, є такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить оскаржені судові рішення залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що стягувач отримав виконавчі листи та пред`явив їх у 2016 році до органу державної виконавчої служби. При цьому стягувач проявив інтерес до виконавчих проваджень лише 27 липня 2023 року. Обставин, які б заважали стягувачу в розумні строки належним чином цікавиться станом виконавчих проваджень, суду не наведені. Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію позивачем та стягувачем своїх прав, заявник не надав суду.

Із наведеного слідує, що стягувачем на протязі більш ніж чотири роки з моменту завершення виконавчого провадження не вчинялися відповідні дії щодо реалізації його права як стягувача у межах виконавчого провадження. Якщо обчислювати цей строк з моменту першого відкриття виконавчого провадження, то він становить майже 10 років.

Заяви, додані до матеріалів справи в якості доказів, не доводять належної зацікавленості заявника як стягувача у отриманні інформації щодо ходу виконавчого провадження, оскільки заявник мав право у разі неотримання першої відповіді з ДВС реагувати на ненадання такої відповіді відповідно із нормами Закону України «Про інформацію».

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Укрсиббанк» в частині вимог про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відкрито касаційне провадження в частині вимог про видачу дублікатів виконавчих листів.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (порушення норм процесуального права).

Ухвалою Верховного Суду від14 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними (пункт 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII).

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (пункт 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII).

У статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 910/18165/13 (провадження № 6-698гс16) зроблено висновок, що «після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується».

Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію (частина перша статті 11 Закону № 1404-VIII).

У пункті 10-2 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, доповненого згідно із Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 26 березня 2022 року, визначено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/22 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено та триває дотепер.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі

№ 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) вказано, що «аналіз підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (підпункт 19.4 підпункту 19 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України) дає підстави для висновку про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення».

Встановлення судом факту пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання і непоновлення його судом є підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Таким чином, під час вирішення питання щодо можливості видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення стягувача до суду з такою заявою обов`язковим та визначальним є питання з`ясування обставин, чи подана така заява заявником у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання (див. ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року в цій справі, провадження № 14-21цс24).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15 березня 2023 року у справі № 260/2595/22 зазначено, що особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, у цьому випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2024 року в справі № 2-361/11 вказано, що «відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року № 2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Враховуючи повернення стягувачу державним виконавцем виконавчих документів щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07 жовтня 2022 року та 30 березня 2020 року відповідно, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що строки пред`явлення до примусового виконання рішення суду щодо боржників станом на день подачі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заяви про заміну стягувача у виконавчому листі - 08 вересня 2023 року, не закінчилися».

Подібний висновок викладено, зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2025 року у справі № 712/8159/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року у справі № 1616/803/2012, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 квітня 2023 року у справі № 910/5925/15-г.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 вересня 2025 року у справі № 1625/2550/12 зазначено, що «оскільки у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану строки пред`явлення виконавчих документів до виконання перериваються, Верховний Суд зазначає про відсутність підстав вважати, що стягувач пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання. Переривання строків пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання згідно з пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» означає анулювання строку, який сплив до моменту запровадження воєнного стану, та до дня припинення або скасування воєнного стану зупиняється перебіг трирічного строку на пред`явлення до виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, що не сплив на дату запровадження воєнного стану. Відповідно, після припинення або скасування воєнного стану перебіг цього строку починається заново».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

суди встановили, що 22 липня 2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видані виконавчі листи у справі № 336/3450/13 щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 156 927 грн. 18 лютого 2016 року було відкрито виконавче провадження АСВП № НОМЕР_1 щодо ОСОБА_1 17 лютого 2015 року було відкрито виконавче провадження АСВП № НОМЕР_2 щодо ОСОБА_2 30 травня 2019 року виконавче провадження НОМЕР_3 (щодо ОСОБА_1 ) завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII;

разом з тим, при першому апеляційному перегляді справи за заявою АТ «Укрсиббанк» та направленні справи до суду першої інстанції для продовження розгляду у постанові Запорізького апеляційного суду від 30 січня 2024 року встановлено, що відповідно до відповідей Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23 червня 2023 року в автоматизованій системі виконавчого провадження на примусовому виконанні у відділі перебували наступні виконавчі провадження з виконання виконавчого листа № 336/3450/13-ц від 22 липня 2013 року, виданого Шевченківським районним судом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості у сумі 156 972,00 грн, зокрема:

- № НОМЕР_2: згідно з інформацією, що міститься в розділі «спецрозділ» постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 17 лютого 2015 року, а 28 квітня 2018 року на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (а. с. 29);

- № НОМЕР_1: згідно з інформацією, що міститься в розділі «спецрозділ» постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 18 лютого 2016 року, а 30 травня 2019 року на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (а. с. 30);

суди вважали, що останній день пред`явлення виконавчих листів є 30 травня 2022 року, тому стягувач звернувся до суду із пропуском передбаченого частинами першою та четвертою статті 12 Закону № 1404-VIII трирічного строку, підстав для його поновлення немає, тому відсутні й підстави видачі дублікатів виконавчих листів;

суди не врахували, що під час вирішення питання щодо можливості видачі судом дубліката виконавчого документа обов`язковим та визначальним є питання з`ясування обставин, чи подана така заява заявником у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання; такий строк повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення; особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану;

враховуючи останнє повернення стягувачу державним виконавцем виконавчого документа щодо ОСОБА_1 30 травня 2019 року, загальний строк пред`явлення якого до виконання на момент введення воєнного стану в Україні не закінчився, тому такий строк перервався та не був пропущеним на день подачі стягувачем заяви про видачу дублікатів виконавчих листів. Крім того, цей виконавчого документа був повернений державним виконавцем на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII(законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення);

в задоволенні заяви в частині видачі дубліката виконавчого листа щодо ОСОБА_1 суди відмовили лише внаслідок помилкового висновку про пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Інші обставини, необхідні для вирішення вказаного процесуального питання (щодо виконання рішення суду та втрати виконавчого листа), не з`ясували;

суди не з`ясування обставин, чи подана стягувачем заява в частині видачі дубліката виконавчого листа щодо ОСОБА_2 у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання, як і інші обставини, необхідні для вирішення вказаного процесуального питання.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

За таких обставин суди зробили передчасний висновок про відмову у задоволенні заяви АТ «Укрсиббанк» про видачу дублікатів виконавчих документів, а тому рішення судів в цій частині слід скасувати та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що рішення судів в оскарженій частині ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, рішення судів в оскарженій частині скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсиббанк» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2024 року в частині вирішення заяви Акціонерного товариства «Укрсиббанк» про видачу дублікатів виконавчих листів скасувати.

Справу № 336/3450/13в зазначеній частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2024 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2024 року в скасованій частині втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко