Справа № 646/1501/24
Провадження № 2/635/296/2025
12 листопада 2025 року сел. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Омельник М.М.,
при секретарі судового засідання Сліпченко К.С.,
розглянувши у відкритому судовому в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки,-
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Харківське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яким просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про споживчий кредит № 52/0078 від 23 вересня 2021 року у сумі 213 786,18 гривень; стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3028,00гривень, тобто по 1514,00 грн з кожного; у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 52/0078/1 від 23 вересня 2021 року, посвідченим 23 вересня 2021року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. в реєстрі за № 1453, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 19,20 кв.м., житловою площею 12,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження; стягнути з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3028,00гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 вересня 2021 року між акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк», Банк, Кредитор) та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 52/0078 від 23 вересня 2021 року, за яким Банк надав, а Позичальник отримав кредит у розмірі 183 900,00 грн., зі сплатою 12,49 % річних за користування кредитом, на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше «21» вересня 2041 року, для придбання об`єкта нерухомості однокімнатної квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 23.09.2021р.
У забезпечення виконання договору про споживчий кредит № 52/0078 від 23 вересня 2021 року було укладено Договір поруки № 52/0078/2 від 23 вересня 2021 року, згідно якого поручителем виступає ОСОБА_2 , а також іпотечний договір № 52/0078/1, посвідчений 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. за рег. № 1453.
Згідно умов договору про споживчий кредит, Позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 766,25 грн. на місяць та сплату процентів, нарахованих Банком на залишок основної суми боргу за кредитом, комісійних винагород (у разі їх встановлення за цим Договором) щомісячно до 23 числа місяця, наступного за звітнім починаючи з жовтня 2021 року, шляхом внесення коштів на поточний рахунок. Позичальник порушив свої обов`язки встановлені Кредитним договором, в частині своєчасної сплати платежів по кредиту (по основній сумі боргу та нарахованим процентам), що призвело до утворення простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 213 786,18 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 178 535,35 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом 35 250,83 грн.
Після зміни кінцевого строку повернення кредиту, Банк припинив нараховувати передбачені Кредитним договором проценти за кредитом, оскільки відбулося пред`явлення до позичальника вимоги про відкликання (дострокове повернення) кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Також, 13 жовтня 2023 року на адресу поручителя ОСОБА_2 направлено вимогу про виконання забезпеченого порукою зобов`язання, яка була повернута Банку у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Враховуючи наявну заборгованість позивач отримав право звернення стягнення на іпотечне майно, визначене іпотечним договором № 52/0078/1, посвідченим 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. за рег. № 1453.
Рух справи.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача провести заочні розгляд справи та постановити заочне рішення.
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явились, про день та час слухання справи були повідомлені своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та на адресу розташування іпотечного майна, шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України, через Безлюдівську селищну раду. Відповідачі відзив на позов не надавали, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталися.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»)
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідачів та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Положеннями п. 2.1. Договору встановлено, що Банк зобов`язується надати позичальнику на умовах Договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п. 2.2. Договору кредит надається у загальному розмірі183 900,00 грн. (сто вісімдесят три тисячі гривень 00 коп.) на строк 240 (двісті сорок) місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше «21» вересня 2041, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору.
Положеннями п. 2.3. Договору встановлено, що кредит надається для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі-продажу (цільове призначення кредиту).
Пунктом 2.4.1. Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в розмірі 12,49 % Зазначена в цьому пункті Договору процента ставка є фіксованою.
Відповідно до п. 3.3.1 Договору всі платежі за договором (повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом, комісійні винагороди, штрафних санкцій тощо) здійснюються шляхом списання Банком в договірному порядку коштів з поточного рахунку. За умови попереднього погодження з Банком позичальник має право здійснювати будь-які платежі за цим договором шляхом внесення готівки в касу Банку без попереднього зарахування таких коштів на поточний рахунок. Будь-який платіж за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом, комісійні винагороди, штрафних санкцій тощо) вважається погашеним з моменту зарахування відповідної суми на відповідний внутрішній рахунок банку.
Пунктом 3.3.2. Договору встановлено, що повернення кредиту, сплата процентів та комісійних винагород (у разі їх встановлення за цим договором) здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим договором.
Згідно з п. 3.3.3. договору позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 766,25 грн на місяць та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, комісійних винагород (у разі їх встановлення за цим Договором) щомісячно до 23 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з жовтня 2022 року, шляхом внесення коштів на поточний рахунок, які Банк, використовуючи право договірного списання коштів, надане йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом, сплати процентів та комісійних винагород відповідно до черговості, визначеної цим договором.
Положеннями п. 3.3.4 Договору встановлено, якщо сума платежу, що надійшла в рахунок повернення кредиту, сплати процентів та комісійних винагород (у разі їх встановлення за цим договором) в будь-якому місяці строку дії договору менша розміру, вказаного у п.п. 3.3.3 цього договору, то несплачений платіж, нараховані проценти та комісії, що мали бути сплаченими, вважаються простроченими. Наступна сума платежу повинна додатково включати суму коштів, необхідну для погашення простроченого платежу та сплати нарахованої пені за простроченої платежі з урахуванням вимог п. 9.2 цього договору.
Відповідно до пунктів 3.9, 4.2.2. Договору сторони домовилися, що Банк має право вимагати достроково повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом у разі, якщо, зокрема відбулось затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, інших платежів на три календарні місяці.
Згідно з п. 4.3.3 Договору у випадку порушення умов цього договору та/або документів забезпечення позивальник зобов`язаний достроково повернути кредит в порядку, передбаченому п. 3.9 договору, з одночасною сплатою процентів, нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійних винагород, а також сплати неустойки (штрафні санкції), як це передбачено в договорі та відшкодувати банку в повному обсязі збитки.
Як вбачається зі змісту п. 5.1.1. Договору, виконання позичальником зобов`язань за цим договором ( у тому числі і додатковими договорами до нього) забезпечується у тому числі іпотекою об`єкта нерухомості, що надається в іпотеку позичальником.
Договір про споживчий кредит № 52/0078 (на придбання нерухомості) від 23.09.2021 року підписаний ОСОБА_1 власноручно.
З матеріалів долучених до позовної заяви вбачається, що сторони також узгодили графік платежів, що засвідчили власними підписами.
На виконання умов укладеного між сторонами договору про споживчий кредит № 52/0078 (на придбання нерухомості) від 23 вересня 2021 року Банк надав ОСОБА_1 кредит шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі 183 900,00 грн (сто вісімдесят три тисячі дев`ятсот гривень 00 копійок) на поточний рахунок позичальника, з подальшим перерахуванням всієї суми кредиту у безготівковій формі на поточний рахунок продавця нерухомого майна ОСОБА_3 , код НОМЕР_1 , на рахунок № НОМЕР_2 (п.3.2.1. Кредитного договору), що підтверджується: випискою по рахунку Позичальника № НОМЕР_3 (UAH) щодо перерахування Банком 183900,00 грн; укладеним 23 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу квартири; договором про відкриття фізичній особі поточного рахунку в національній валюті та його обслуговування № НОМЕР_4 від 21 вересня 2021 року укладеним між ОСОБА_3 та АТ «Ощадбанк», за яким ОСОБА_3 відкрито рахунок № НОМЕР_2 ; меморіальним ордером від 23 вересня 2021 року щодо перерахування суми 183 900,00 грн. на рахунок № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3
23 вересня 2021 року між АТ «Ощадбанк», ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено Договір поруки № 52/0078/2.
Згідно п. 2.1. Договору поруки Поручитель безумовно, безвідклично та безоплатно зобов`язується перед Кредитором відповідати солідарно з Позичальником за виконання в повному обсязі Зобов`язання, у тому числі того, що виникає у майбутньому відповідно до умов Кредитного договору та додаткових договорів до нього.
Пунктом 2.2. Договору поруки визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Зобов`язання у тому ж обсязі, що Боржник, в порядку та строки, визначені Кредитним договором, у тому числі, але не виключно у разі: часткового виконання Боржником Зобов`язання, зокрема щодо сплати процентів та/або повернення частини кредиту в строки, визначені графіком погашення кредиту; невиконання Боржником зобов`язання щодо повернення кредиту при закінченні строку користування ним; виникненні підстав для дострокового повного/часткового погашення Зобов`язання за вимогою Кредитора.
Положеннями підпункту 1.1.3. пункту 1.1 Договору поруки встановлено: кредитний договір договір про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 52/0078 від 23 вересня 2021 року, який укладено між Кредитором та Боржником, з усіма додатками та додатковими договорами до нього, у тому числі тими, які можуть бути укладені в майбутньому.
Згідно пп. 3.2.2 Договору поруки, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язання в порядку та строки, встановлені Кредитним договором, Кредитор набуває права вимоги до Боржника і Поручителя щодо сплати заборгованості за порушеним зобов`язанням, а Поручитель та Боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Підпунктом 3.2.3 Договору поруки встановлено, що кредитор має право вимагати виконання Зобов`язання за кредитним договором на власний вибір, як від Боржника і Поручителя спільно, так від будь-кого з них окремо, причому як в повному обсязі, так і частково.
Положеннями п. 3.2.5. Договору поруки визначено, порука на підставі цього Договору діє незалежно від інших способів виконання зобов`язання боржника перед кредитором за Кредитним договором.
Згідно п. 3.2.4. Договору поруки, з метою реалізації відповідно до умов цього Договору права вимоги до Поручителя Кредитор має право пред`явити (направити) Поручителю Вимогу. Ненаправлення Кредитором вимоги позбавляє права Кредитора права вимагати у Поручителя виконання Зобов`язання відповідно до цього Договору та Законодавства.
Пункт 3.2.6. Договору поруки встановлює, що поручитель зобов`язується здійснити виконання порушеного Зобов`язання протягом 10 календарних днів з дати отримання Вимоги від Кредитора та в обсязі, зазначеному у Вимозі. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Кредитору відділенням зв`язку при відправленні Кредитором Поручителю зазначеного вище письмового повідомлення листом з повідомленням про вручення або дата, зазначена на вказаному вище повідомленні Кредитора при особистому його отриманні Поручителем (представником Поручителя) від Кредитора.
Вимога Кредитора єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання Поручителем Зобов`язання визначеному Кредитором у Вимозі (п. 3.2.7 Договору поруки)
23 вересня 2021 року між АТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № 52/0078/1, посвідчений 23 вересня 2021 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1453.
Положеннями п. 2.3.1. Договору передбачено, що предметом іпотеки за цим Договором є однокімнатної квартира, загальною площею 19,20 кв.м., житловою площею 12,50 кв.м., під номером 8, яка знаходиться у будинку АДРЕСА_3 .
Згідно з п. 2.5. Договору вартість предмета іпотеки визначена шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, а саме: для майна, зазначеного в пп. 2.3.1.1 цього Договору: згідно із Звітом про оцінку майна від «01» вересня 2021 року, складеним Суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю інвестиційно-консалтинговою компанією «ПРОКОНСУЛ» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 808/20 від 08 вересня 2020 року, виданий Фондом державного майна України), становить 263 000,00 гривень (двісті шістдесят три тисячі гривень 00 копійок).
Положеннями п. 4.1.4 Договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язання за кредитним договором та/або обов`язків за цим договором, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, законодавством, кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі.
Вимогами п. 5.2. Договору встановлено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, та/або у випадках невиконання іпотекодавцем обов`язків за цим договором, а також у інших випадках, передбачених цим Договором та/або законодавством, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором.
За змістом п. 7.1. Договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених цим Договором та законодавством, у тому числі у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені кредитним договором, іпотекодавець не поверне (повністю або частково) іпотекодержателю суму кредиту, та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із зобов`язання, а також у випадку відкриття господарським судом щодо іпотекодавця провадження у справі про неплатоспроможність, а також інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь який документ, надані іпотекодавцем з цим договором, виявляється (стануть) недійними.
Згідно з п. 7.2. Договору при настанні зазначених у п. 7.1. Договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором, у строк, що не перевищує 60 (шестидесяти) календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання або вчинення виконавчого напису відповідно до умов цього Договору.
Пунктом 7.3 зазначеного Договору встановлено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один або декілька, у тому числі одночасно та в будь-якій послідовності способи звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема за рішенням суду (у будь-який спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, у тому числі шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмета іпотеки будь які особі-покупцеві, або іншим(ми) способом(ами), визначеним(и) законодавством. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту Договору строк починає відліковуватись: з дати вручення Іпотекодавцю відправлення, що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення; з дати що зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення із зазначенням причини невручення (в довідці про причини повернення (для випадку, якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення Зобов`язань та/або зобов`язань, передбачених цим Договором , Іпотекодавцю через відсутність за місцем фактичного проживання вказаної особи, його відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання Іпотекодавця або з інших причин, що не залежать від Іпотекодержателя). При цьому сторони за взаємною згодою встановили, що в такому випадку письмова вимога про усунення порушення Зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим Договором, вважається врученою Іпотекодавцю.
З долучених до позовної заяви матеріалів вбачається, що зазначені вимоги 30 жовтня 2023 року повернулись на адресу Банку неврученою з відміткою АТ «Укрпошта» з причини «за закінченням встановленого терміну зберігання».
Відповідно до розрахунку заборгованості за основним боргом, пенею та 3%річних за простроченим виконанням грошового зобов`язання за договором про споживчий кредит № 52/0078 від 23 вересня 2021 року, станом на 15 січня 2024 року заборгованість ОСОБА_4 перед позивачем становить 213 786,18 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 178 535,35 грн, проценти за користування кредитом 35 250, 83 грн.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Так, за змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
З досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд встановив, що Банк у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором про споживчий кредит №52/0078 (на придбання нерухомості) від 23 вересня 2021 року та надав відповідачу кредит, проте заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена, основне зобов`язання не виконано.
Суд приймає до уваги наданий стороною позивача розрахунок заборгованості за договором про споживчий кредит № 52/0078 від 23 вересня 2021 року та виписки з рахунків Позичальника, з яких вбачається, що станом на 15 січня 2024 року заборгованість за Кредитним договором становить 213 786,18 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 178 535,35 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом 35 250,83 грн.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Положеннями статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.
Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.
Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.
Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.
Системний аналіз зазначених норм з урахуванням обставин, встановлених судом під час розгляду справи, дає підстави для висновку суду, що оскільки позичальником кредитні кошти не повернуто, договір поруки не є припиненим, заборгованість перед позивачем на час розгляду справи не погашена, позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом у розмірі 213 786,18 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 178 535,35 грн; нараховані та несплачені проценти за користування кредитом 35 250,83 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідачами у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.
Окрім того, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за договором про споживчий кредит № 52/0078 від 23 вересня 2021 року звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, загальною площею 19,20 кв.м., житловою площею 12,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Щодо визначеного позивачем способу звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов такого висновку.
Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку», згідно з частиною третьою статті 33 якого звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
За змістом статті 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону) є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі покупцеві (стаття 38 Закону).
За ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін).
Сторони, укладаючи 23 вересня 2021 року іпотечний договір № 52/0078/1, погодили умовами звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію в п. 7.3 Договору іпотеки.
Пунктом 7.3 зазначеного Договору встановлено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один або декілька, у тому числі одночасно та в будь-який послідовності способи звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема за рішенням суду (у будь-який спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, у тому числі шляхом проведення прилюдних торгів).
Пунктом 4.1.5 іпотечного договору визначено право іпотекодержателя вимагати довгострокового виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою за цим договором, а якщо вимога не буде задоволена, незалежно від настання строку виконання зобов`язання, звернути стягнення на предмет іпотеки.
У разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішення суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
З огляду на те, що відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних доказів, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку не подав, у зв`язку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.
Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
Враховуючи те, що відповідач (позичальник) порушив умови кредитного договору і не усунув їх у встановлений строк, то у Банка виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки.
Суд враховує, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 361/7543/17 підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 03.02.2016 у справі № 6-1080цс15 щодо правової природи одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що в резолютивній частині судового рішення про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та звернення стягнення на предмет іпотеки слід вказувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
Оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення суму кредиту та оплати процентів за договором про споживчий кредит № 52/0078 (на придбання нерухомості) від 23.09.2021 року, то позивач має право звернути стягнення на майно, яке належить відповідачу, що є предметом іпотеки за іпотечним договором № 52/0078/1 від 23.09.2021 і реалізувати його для погашення зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного та кредитного договору згідно з чинним законодавством.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та існують правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.
Крім того, задовольняючи позовні вимоги АТ «Ощадбанк» суд вважає необхідним також зазначити таке.
Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX (із подальшими змінами) на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX Верховна Рада України затвердила Указ Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» ЗУ «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12.06.2023 у справі № 718/1816/21 (№ 61-3528сво22) зазначено, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, запроваджений законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє у примусовому порядку стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, в межах заборгованості за кредитним договором.
Разом з тим, за аналогією, рішення суду в частині звернення стягнення на іпотечне майно не підлягає виконанню у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Враховуючи, що на момент ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.
Зупинення дій зазначених вище норм закону, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово відтерміновує дії, спрямовані на виконання судового рішення.
Приписи вказаних норм закону стосуються реалізації виконання судового рішення та не можуть впливати на право іпотекодержателя на судовий захист свого порушеного права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь АТ «Ощадбанк».
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 - 265, 353 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Зупинити виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Відповідач 2: ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .
Суддя М.М.Омельник