УХВАЛА

13 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 357/16523/15-ц

провадження № 61-13766ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Прохацька Тетяна Олександрівна, на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду

від 15 жовтня 2025 року у справі за скаргою акціонерного товариства комерційного банк «ПриватБанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Дубровіна Сергія Ігоровича, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду зі скаргою, в якій просило визнати незаконною та скасувати постанову приватного виконавця Дубровіна С. І. від 13 вересня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 75622047 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а виконавчий лист у справі № 357/16523/15-ц видати представнику банку за довіреності для подальшого його направлення приватному виконавцю.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2016 року у справі № 357/16523/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № КІСVGA00000004 від 21 лютого 2008 року в сумі 98 774,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ /1 долар США : 22,41 грн/ складає 2 213 540,35 грн, 35 646,02 грн пені та комісії, а всього - 2 249 186,37 грн.

На підставі вказаного судового рішення 21 квітня 2016 року видано виконавчий лист № 357/16523/15-ц, який перебував на примусовому виконанні в Білоцерківському МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ у Київській області в межах виконавчого провадження № 51234704, в ході якого державним виконавцем здійснено опис нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , а саме квартири АДРЕСА_1 , та 23 лютого 2022 року реалізовано його на електронному аукціоні (торгах) за ціною 2 301 000,00 грн, з яких 2 185 950,00 грн набувачем перераховано на рахунок відділу.

09 червня 2022 року державним виконавцем ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУЮ МЮ (м. Київ) перераховано

АТ КБ «ПриватБанк» 1 985 710,00 грн, а 27 лютого 2024 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», яку разом з виконавчим документом направлено на адресу банку.

21 червня 2024 року приватному виконавцю Дубровіну С. І. направлено заяву про відкриття виконавчого провадження з проханням стягнути на користь

AT КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 11 757,08 доларів США та судовий збір у розмірі 16 868,90 грн.

09 серпня 2024 року приватним виконавцем стягнуто та перераховано на рахунок стягувача суму боргу у розмірі 163 181,82 грн, що станом на зазначену дату еквівалентно 3 981,02 доларів США по курсу НБУ, а 13 вересня 2024 року - 117 163,45 грн, що станом на зазначену дату еквівалентно 2 838,95 доларів США за курсом НБУ. Загальна сума, яка була стягнута з боржника ОСОБА_1 , відповідає сумі, що зазначена у виконавчому листі у відмітках державного виконавця про виконання рішення суду, а саме всього стягнуто 280 345,27 грн.

07 квітня 2025 року представниця АТ КБ «ПриватБанк» ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження № 75622047 і з`ясувала, що 13 вересня 2024 року приватним виконавцем Дубровіним С. І. було винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.

Банк вважає зазначену постанову приватного виконавця незаконною, оскільки у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Визнано постанову від 13 вересня 2024 року у виконавчому провадженні № 75622047, яка винесена приватним виконавцем Дубровіним С. І., про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом незаконною та скасовано.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року залишено без змін.

04 листопада 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Прохацька Т. О., через підсистему «Електронний суд» звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 03 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове судове рішення про залишення скарги АТ КБ «ПриватБанк» без розгляду. Посилається на те, що суди не врахували того, що АТ КБ «ПриватБанк» пропустило строк звернення до суду зі скаргою, а також не перевірили правильність залишкової суми боргу.

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судовий контроль, метою якого є забезпечення своєчасного захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, на стадії виконавчого провадження, окрім розв`язання судом низки процесуальних питань, охоплює також і контроль, під час якого оцінюють законність дій виконавця та ухвалених ним рішень, тобто він спрямований на недопущення зловживань з боку державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Статтею 447-1 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно з частинами першою, другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 449 ЦПК України зазначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2016 року у справі № 357/16523/15-ц позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь

ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № КІСVGA00000004 від 21 лютого 2008 року в сумі 98 774,67 доларів США, що за офіційним курсом НБУ /1 долар США : 22,41 грн./ складає 2 213 540 грн 35 коп., 35 646 грн 02 коп. пені та комісії, всього 2 249 186 грн 37 коп. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 33 737 грн 80 коп. - по 16868 грн 90 коп. з кожного.

Вказане судове рішення набрало законної сили 22 березня 2016 року.

На підставі зазначеного рішення, 21 квітня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист.

26 травня 2016 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження № 51234704 щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості згідно з виконавчим листом, виданим 21 квітня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/16523/15-ц.

На підставі протоколу № 569988 про проведення електронного аукціону (торгів)

від 23 лютого 2022 року квартира АДРЕСА_1 продана з третіх торгів за ціною 2 301 000,00 грн, з яких 2 185 950,00 грн набувачем перераховано на рахунок Відділу ДВС у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУЮ МЮ (м. Київ).

09 червня 2022 року державним виконавцем перераховано 1 985 710,00 грн на рахунок АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується платіжним дорученням № 13630 від 09 червня 2022 року.

27 лютого 2024 року старшим державним виконавцем Білоцерківського відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пилипенко Т. В. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу ВП № 51234704 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Залишок боргу становить 280 345,27 грн, виконавчий збір 28 034,52 грн.

21 червня 2024 року AT КБ «ПриватБанк» направлено заяву про відкриття виконавчого провадження приватному виконавцю Дубровіну С. І., в якій запропоновано стягнути на користь AT КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 11 757,08 доларів США та судовий збір в розмірі 16 868,90 грн.

У рамках виконавчого провадження № 75622047 з примусового виконання виконавчого листа № 357/16523/15-ц від 21 квітня 2016 року приватним виконавцем стягнуто та перераховано на рахунок стягувача борг в сумі 163 181,82 грн та у розмірі 117 163,45 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 256 від 09 серпня 2024 року та № 470 від 13 вересня 2024 року, а всього 280 345,27 грн.

13 вересня 2024 року приватним виконавцем Дубровіним С. І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Суди попередніх інстанцій вірно вказали, що приватним виконавцем було стягнуто гривневий еквівалент суми боргу, однак у рішенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 лютого 2016 року у справі № 357/16523/15-ц сума заборгованості, яка підлягає стягненню з боржника, визначена в іноземній валюті - доларах США, із зазначенням гривневого еквіваленту на час вирішення спору.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що у виконавчому провадженні № 75622047 з виконання виконавчого листа, виданого 21 квітня 2016 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/16523/15-ц, приватний виконавець мав врахувати офіційний курс долара США, встановлений НБУ на день платежу, чого ним не було здійснено.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц зробила правовий висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішення про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду

від 28 вересня 2022 року у справі №2-306/11.

У постанові Великої Палати Верховного суду України від 11 вересня 2024 року, справа № 500/5194/16 (провадження №14-81цс24) зазначено, що при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом НБУ на день виконання рішення, в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним/приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

У постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) підкреслено, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Судами попередніх інстанцій було досліджено матеріали виконавчого провадження № 75622047 та встановлено, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження від 13 вересня 2024 року не направлялась АТ КБ «ПриватБанк» у порядку, встановленому статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», а з матеріалами вказаного виконавчого провадження представниця стягувача ознайомилася 07 квітня 2025 року.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не пропустив встановлений законом десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на вказану постанову приватного виконавця.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень не виявлено порушення судами норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана належна оцінка.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Прохацька Т. О., на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року (не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Прохацька Тетяна Олександрівна, на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за скаргою акціонерного товариства комерційного банк «ПриватБанк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Дубровіна Сергія Ігоровича, заінтересована особа - ОСОБА_1 .

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович