ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Анапріюк С.П.,

з участю секретаря Куценко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач та відповідач із червня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 .

Спільне життя у сторін не склалося.

Фастівський міськрайонний суд Київської області судовим наказом від 08.04.2025 стягнув із ОСОБА_2 аліменти на користь позивачки на утримання дитини.

Фастівський міськрайонний суд Київської області рішенням від 18.04.2025 року розірвав шлюб між сторонами.

Позивач зазначає, що протягом останніх місяців їхній син постійно проживає з нею у батьківському будинку, розташованому м. Фастові Київської області. Житло повністю забезпечене всім необхідним для комфортного, безпечного та гармонійного проживання дитини. Дитина перебуває виключно під її наглядом і піклуванням. Позивач здійснює повний догляд, забезпечує належні умови для фізичного, емоційного та інтелектуального розвитку, організовує освітній процес, а також надає постійну підтримку в усіх сферах життя дитини.

Крім того, повідомляє про те, що на теперішній час сторони здійснюють поділ у натурі належного їм із відповідачем будинку.

Також позивач вказує, що вона з 2022 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та ця підприємницька діяльність є джерелом стабільного доходу, що забезпечу їй фінансову спроможність та дозволяє створити належні умови для повноцінного утримання і виховання дитини. Вона особисто дбає про регулярне та збалансоване харчування сина, забезпечує відповідні належні житлові умови, сезонний одяг, якісне медичне обладнання, а також психологічний комфорт.

Батько дитини ОСОБА_2 проживає окремо, участі у вихованні дитини не бере, спілкується із дитиною вкрай рідко, надає матеріальну допомогу виключно у межах встановлених судом аліментних зобов`язань.

Оскільки позивач забезпечує належний рівень матеріального забезпечення, має стабільне джерело доходу, повністю як мати виконує обов`язки щодо догляду, виховання та забезпечення життєдіяльності сина, вважає за доцільне визначити місце проживання сина з матір`ю.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 07 липня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у підготовче судове засідання у порядку загального позовного провадження. Витребував у Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 за місцем проживання матері.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 30.07.2025 залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області.

Розгляд справи відкладено на 10.09.2025.

Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 10.09.2025 року закрив підготовче провадження у справі та призначив її до розгляду по суті на 01.10.2025.

01.10.2025 року розгляд справи відкладено на 15.10.2025.

15.10.2025 року за клопотанням позивачки розгляд справи відкладено на 10.11.2025.

Відповідно до правил ст. 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву.

13.08.2025 представник відповідача - адвокат Махлай О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, а обставини, які викладені у позовній заяві, не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Представник зазначає, що ніхто не заперечує обставини щодо постійного проживання малолітнього сина сторін разом із позивачкою за вказаною нею адресою. Дитина дійсно перебуває під її наглядом та піклуванням.

Водночас не відповідає дійсності повідомлена позивачкою інформація про те, що батько дитини проживає окремо, участь у вихованні дитини не бере, спілкування з дитиною відбувається рідко й носить епізодичний характер, водночас це не відповідає дійсності. Після розірвання шлюбу позивач та відповідач разом із сином продовжували проживати у їхньому спільному житловому будинку і відповідач брав активну участь у вихованні, піклуванні та догляді сина.

Із 03.06.2025 року ОСОБА_2 мобілізований до лав ЗСУ для проходження військової служби та після того часу дійсно став рідко спілкуватися із сином, робив це тільки тоді, коли мав можливість спілкуватися по телефону.

Представник відповідача звертає увагу на те, що у своїй позовній заяві позивачка не вказала жодної обставини щодо необхідності визначення місця проживання малолітньої дитини разом з нею та не зазначила яким чином визначення місця проживання дитини з матір`ю захистить інтереси дитини, оскільки дитина і так проживає з нею.

Крім того, на засіданні органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області з розгляду заяви позивачки про надання висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з матір`ю вона пояснила, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом нею необхідне їй для поділу житлового будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності позивача та відповідача. Не пояснила яким чином визначення місця проживання дитини може вплинути на інтереси дитини.

Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подала.

Представник позивача адвокатка Чередніченко І.Ю. у судовому засіданні підтримала вимоги позову з підстав, що викладені у ньому, просила його задовольнити. Пояснила, що на теперішній час син сторін у справі проживає з матір`ю, оскільки батько перебуває на військовій службі, не буває удома. Відповідач підтримує телефонний зв`язок із дитиною, проте спілкування відбувається вкрай ріко. У зв`язку із цим виникла необхідність забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Також зазначила про те, що вважає висновок органу опіки та піклування про недоцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю необґрунтованим, оскільки представник комісії не зміг додзвонитись до відповідача та з`ясувати його думку щодо вказаного питання.

Відзив відповідача вважає необґрунтованим, оскільки позов підлягає задоволенню для забезпечення якнайкращих інтересів дитини та реалізації її правової визначеності у суспільстві.

Представник позивача вказала про безпідставність твердження представника відповідача щодо відсутності спору між сторонами, оскільки інша сторона не надала суду будь-яких письмових документів щодо цього.

На запитання суду щодо мети звернення позивачки до суду із цим позовом пояснила, що цей позов покликаний забезпечити інтереси дитини, оскільки батько тривалий час може перебувати не на зв`язку, а деякі питання щодо дитини потребують термінового вирішення. Також після рішення суду мати буде одноособово приділяти увагу вихованню та забезпеченню прав дитини на освіту та здоров`я і матиме можливість приймати рішення щодо цього одноособово.

На запитання суду зазначила, що таких термінових питань станом на сьогодні жодного разу не виникало і відповідач не вчиняв будь-яких перешкод. Батько не заперечує проти проживання дитини із матір`ю. Додала, що батько зараз в ЗСУ і не може належно забезпечувати розвиток дитини і вчасно взаємодіяти з матір`ю щодо цього, оскільки не завжди має можливість вийти на зв`язок, коли вирішуються питання стосовно дитини.

Додала, що зараз спір між сторонами відсутній, але, на її думку, визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідає якнайкращим інтересам дитини, а не батьків.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав.

Представник відповідача адвокат Махлай О.В. у судовому засіданні зазначив, що не визнає позов з підстав, які зазначив у відзиві на позовну заяву. Також зауважив про те, що вважає позов необґрунтованим з підстав відсутності доказів наявності спору між сторонами. Наголосив на відсутності спору у спірних правовідносинах. Пояснив, що позивач та відповідач придбали житловий будинок та є власниками по його частині кожен. До 03.06.2025 відповідач брав активну участь у вихованні та розвитку дитини. Позивачка, відповідач разом зі своїм сином проживали у вказаному будинку на одній житловій площі. Після того як відповідач зарахований до лав ЗСУ дитина продовжила проживати у цьому ж житловому будинку із матір`ю. У житті дитини нічого не змінилось, дитина проживає з матір`ю і відповідач не заперечує проти цього. З огляду на це, на думку представника, не зрозуміло у чому полягає спір між сторонами. Спілкування дитини з батьком відбувається по телефону. Коли відповідач перебуває у відпустці вони з дитиною проводять спільно вільний час. На вихідні дитина буває у діда та баби (батьків відповідача). Додав, що на засіданні опікунської ради він був присутній як представник відповідача та повідомив про відсутність спору між сторонами, зазначив про те, що відповідач не заперечує проти проживання дитини із матір`ю, сплачує аліменти на підставі рішення суду, надає додаткову матеріальну допомогу, батьки відповідача також надають матеріальну допомогу на утримання дитини. З огляду на вказане вважає незрозумілою доцільність визначення місця проживання дитини.

Представник відповідача звернув увагу суду на те, що на засіданні опікунської ради на запитання щодо мети визначення місця проживання дитини позивачка пояснила, що на теперішній час вирішує питання поділу з відповідачем спільного будинку і ця обставина їй необхідна саме для вказаної процедури.

Представник третіх осіб Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області та Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Небрат Н.В. у судовому засіданні висловила свою думку щодо недоцільності визначення місця проживання дитини із позивачкою, підтримала поданий до суду висновок органу опіки, просила суд ухвалити рішення з урахуванням якнайкращих інтересів дитини. Додала, що на засіданні комісії був присутній повноважний представник відповідача, який від імені свого клієнта висловив думку щодо питання, яке було предметом розгляду. З огляду на це протилежні доводи представника позивача вважає бузпідставними.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, з`ясувавши обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідивши докази, якими обґрунтовуються вимоги заяви, перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 03 червня 2017 року, актовий запис № 126.

Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать відомості свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

Фастівський міськрайонний суд Київської області судовим наказом від 08 квітня 2025 року стягнув з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше 10 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, щомісячно, починаючи з 11.03.2025 року (а.с.15).

Фастівський міськрайонний суд Київської області рішенням від 18.04.2025 року у справі № 381/1268/17 розірвав шлюб між сторонами (а.с. 10-12).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2022/000114701 від 19.07.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/004155747 від 28.03.2025 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Фастівської міської ради Київської області № 06-23/4800 від 28.08.2025, врахувавши рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол №10 від 01.08.2025), рішення виконавчого комітету Фастівської міської ради №498 від 27.08.2025, у зв`язку із перебуванням батька дитини ОСОБА_2 у лавах Збройних Сил України та відсутністю спору між батьками, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є недоцільним.

Нормативно-правове обґрунтування.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене права чи цивільний інтерес.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.

У цій справі суду належить вирішити питання наявності у спірних правовідносинах правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Частинами першою та другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Порушення права пов`язане із позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Велика Палата Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у вихованні дитини.

Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду.

Тобто, тільки у випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Відсутність між сторонами відповідного спору, унеможливлює вирішення питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд встановив, що фактично у цих правовідносинах спір щодо місця проживання дитини ініційований матір`ю дитини, яка, як вбачається з матеріалів справи, і так фактично проживає з матір`ю.

Вказану обставину позивачка підтвердила та визнала у судовому засіданні.

Також суд встановив, що батько дитини, який на теперішній час перебуває в ЗСУ, не вимагає зміни місця проживання дитини, не чинить перешкод позивачці у спілкуванні чи проживанні з дитиною.

Ці відомості, крім іншого, підтверджені і висновком органу опіки, який зазначає про відсутність спору між батьками щодо місця проживання дитини.

Окрім того, суд враховує, що позивачка не навела доводів про те, яким чином рішення суду про задоволення позову вплине на права та інтереси дитини і відповідатиме її якнайкращим інтересам, що є основною, пріоритетною обставиною, що підлягає доказуванню у цій справі.

За встановлених обставин у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення позивача до суду з позовом про визначення місця проживання дитини між батьками виник спір щодо місця її проживання. Тому суд приходить до висновку про відсутність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою відповідач не виявляє наміру чи бажання наразі змінювати місце проживання дитини, яка проживає разом із матір`ю, що свідчить про відсутність спору.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

За відсутності між сторонами відповідного спору суд не має законних підстав вирішувати таке питання у судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи.

Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні у першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки у разі відсутності такої згоди (існування між ними спору) можуть бути вирішені у суді.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням результату вирішення цієї справи судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 259, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, про визначення місця проживання дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повне судове рішення складене 10.11.2025.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, код ЄДРПОУ - 36491723, адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, код ЄДРПОУ - 36491723, адреса місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, площа Соборна, 1.