Справа № 161/8289/25
Провадження № 2/161/3301/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Шестерніна В.Д.,

за участю секретаря Мельник А.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Стретович І.С.

представника відповідача - адвоката Мартинюка С.І

третьої особи ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, -

встановив:

І.Короткий зміст позовних вимог

29.04.2025 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Позовні вимоги обгрунтовані таким (позовна заява в новій редакції, том 1, а.с. 79-83):

«Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2014 року у справі №161/16285/14-к кримінальне провадження №0000321 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Ворончин, Рожищенського району, Волинської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, гр. України, з середньою спеціальною освітою, одруженої, непрацюючої, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 ч.1 КК України ОСОБА_4 (помер грудень 2022 року) було закрито та звільнено останніх від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175, ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ч. 1 п. 2 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження №0000321 було відкрите на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2014 у справі №161/1406/14-к, оскільки була скарга ОСОБА_1 щодо невнесення до ЄРДР заяви про вчинення кримінального правопорушення. Натомість, Луцьким МВ УМВС України відкрито кримінальне провадження №0000321 не за ухвалою суду, що означає її невиконання, а з «іншого джерела». Це спричинило те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були визнані потерпілими особами.

Разом з тим, після визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потерпілими у кримінальному провадженні №0000321, органами досудового слідства у кримінальному провадженні №0000321 не правильно була визначена кваліфікація кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_4 , а саме: всі свої злочини він вчиняв разом з іншими особами, зокрема у змові з директором ТОВ «Комфорт-Буд» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та працівниками ТзОВ «Атлант» ЛТД.

Це твердження ґрунтується на відповідних доказах, які існували на момент досудового слідства у кримінальному провадженні № 0000321 і які не були відомі суду станом на 25 грудня 2014 року у справі №161/16285/14-к (день винесення ухвали), адже їх ніхто не долучив до матеріалів справи №161/16285/14-к з вини прокурора ОСОБА_11 . Так, довідка про доходи, на ім`я ОСОБА_2 надавалася директором ТОВ «КомфортБуд» ОСОБА_5 , хоча ОСОБА_2 там не працював, що підтверджено довідкою №1від 03.01.2014. У справі №161/16285/14-к є довідка про доходи ОСОБА_2 за період з жовтня 2008 року по березень 2009 року, проте ця довідка визнана підробленою, адже на ній немає кутового штампа і підпису бухгалтера.

Це підтверджено обвинувальним актом справі №161/3686/16-к у кримінальному провадженні №0000037 (обвинувачений ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 366 КК України), по якому триває розгляд у Маневицькому районному суді Волинської області. Тобто ця довідка вже була підроблена станом на 25.12.2014 і про це суду ще не було відомо. У справі №161/16285/14-к є довідка про доходи ОСОБА_2 у ВАТ «Волиньрибгосп» за №563 від 13.07.2007, але відбиток печатки на цій довідці нанесено не печаткою ВАТ «Волиньрибгосп», що підтверджено висновком експерта від 26.06.2014 за №515.

Вироком Луцького міськрайонного суду від 27.12.2016 висновок експерта від 24.06.2014 № 401 визнано недопустимим доказом, бо у одного із експертів, що брав участь у проведенні даної експертизи - експерта Сацик Л.А. закінчився термін дії свідоцтва для зайняття експертною діяльністю. Натомість вироком Апеляційного суду Волинської області від 14.06.2017 скасовано вирок Луцького міськрайонного суду від 27.12.2016 та зазначено, що судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим вказаний висновок експерта, через те, що призначена експертиза не була комісійною, а участь експерта ОСОБА_12 була виключно консультативною. При цьому, участь у проведенні експертизи брав також експерт Процик О.М. Водночас, Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 05.06.2018, надаючи оцінку рішенням судів попередніх інстанцій вказав, що апеляційний суд фактично поставив під сумнів офіційний статус особи, яка проводила почеркознавче дослідження, звідси й допустимість згаданого експертного висновку.

Разом із цим, у ході першочергового судового розгляду вказаного провадження суди різних інстанцій щодо висновку експерта від 24.06.2014 № 401 надали неоднакові висновки. Вказане викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності вказаного висновку експерта. 20 червня 2018 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за номером №0000205 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом того, що працівники Волинської дирекції ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та акціонери ВАТ «Волиньрибгосп» зловживаючи довірою, заволоділи коштами у сумі 53 800 доларів США ОСОБА_2 , які отримувалися на споживчі цілі в інтересах сім`ї згідно з кредитним договором від 17.07.2007.

В ході досудового розслідування слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені вказаного кримінального правопорушення. Згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_8 , являючись акціонером ВАТ «Волиньрибгосп» запросив ОСОБА_2 для роботи у ВАТ «Волиньрибгосп» на посаду головного рибовода. Для цього, 19.07.2005 ОСОБА_8 підписав разом з іншими акціонерами ВАІ «Волиньрибгосп» контракт з ОСОБА_2 та надалі заволодів коштами ОСОБА_2 . Під час проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, а тому на підставі зазначеного вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КК України відповідно до постанови Луцької окружної прокуратури про закриття кримінального провадження від 19.12.2023. Вказаним кримінальним провадженням встановлено, факт того, що своїми шахрайськими діями ОСОБА_8 неправомірно заволодів коштами ОСОБА_2 шляхом оформлення на ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2007. Також, варто зазначити, що ОСОБА_2 не був працевлаштований в ТОВ «Комфорт Буд» та, відповідно, не надавав довідки про доходи в банк від 13.07.2007. Окрім цього, 05.04.2019 за підписом прокурора Москаль І.О. скеровано обвинувальний акт за ч.1 ст. 358 КК України №0000280 щодо працівника ВАТ«Райффайзен Банк Аваль» - ОСОБА_7 .

24 липня 2017 року ОСОБА_10 був визнаний винним за ч. 1 ст. 366 КК України щодо формування довідок про доходи з жовтня 2008 року по березень 2009 року на ОСОБА_2 на підставі надання банківських канікул. Не дивлячись на це, що заступник директора ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» підписав протокол засідання банківської комісії про надання ОСОБА_2 банківських канікул строком на 1 рік від 10.06.2009 року. У кримінальному провадженні №0000457 ОСОБА_13 та ОСОБА_7 було оголошено та погоджено підозру за ч. 5 ст. 27. ч. 4 ст. 190 КК України, а ОСОБА_10 та ОСОБА_8 - за ч. 4 ст. 190 КК України.

У межах даного кримінального провадження стосовно підозрюваних було обрано запобіжний захід та накладено арешт на їхнє майно ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2017. У даному провадженні 09.12.2017 у порядку ст. 290 КПК України було відкрито матеріали справи де усі підозрювані та їх адвокати, а також потерпілі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_14 та їх адвокати. 21 березня 2024 року прокурор у кримінальному провадженні №0000034 повідомила Маневицькому районному суду Волинської області про те, що на дату винесення оскаржуваної зараз ухвали від 25 грудня 2014 року у справі №161/16285/14-к Луцькому міськрайонному суду Волинської області не було відомо про те, що в іншому кримінальному провадженні за №0000034, було допитано експертів, які склали експертний висновок від 24.06.2014 за №401. Дане клопотання було задоволено, про що свідчить ухвала Маневицького районного суду Волинської області від 06.05.2024 у справі №161/3686/16-к. Вироком Луцького міськрайонного суду від 27.12.2016 висновок експерта від 24.06.2014 №401 визнано недопустимим доказом, оскільки у одного із експертів, що брав участь у проведенні даної експертизи - експерта Сацик Л.А. закінчився термін дії свідоцтва для зайняття експертною діяльністю.

Натомість вироком Апеляційного суду Волинської області від 14.06.2017 скасовано вирок Луцького міськрайонного суду від 27.12.2016 та зазначено, що судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимим вказаний висновок експерта, оскільки призначена експертиза не була комісійною, а участь експерта ОСОБА_12 була виключно консультативною. При цьому, участь у проведенні експертизи брав також експерт ОСОБА_15 .Водночас Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 05.06.2018, надаючи оцінку рішенням судів попередніх інстанцій вказав, що апеляційний суд фактично поставив під сумнів офіційний статус особи, яка проводила почеркознавче дослідження, звідси й допустимість згаданого експертного висновку.

Разом із цим, у ході першочергового судового розгляду вказаного провадження суди різних інстанцій щодо висновку експерта від 24.06.2014 №401 надали неоднакові висновки. Вказане викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності вказаного висновку експерта. ОСОБА_2 не отримував кредит, що підтверджується протоколом огляду предметів від 11.06.2018 по кредитній справі ОСОБА_10 (кримінальні провадження №0000034 та №0000457), де ОСОБА_13 у кримінальному провадженні №00000278 за ст. 358 ч. З, ч. 5 ст. 27 ст. 192 ч. 2 КК; ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 00000280 за ч. 1 ст. 358 КК; кримінальне провадження №0000205 ст. 190 ч. 4 відносно ОСОБА_8 (закрито у зв`язку зі смертю): № НОМЕР_1 про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення ч. 1 ст. 366 КК України оголошено підозри, обрані запобіжні заходи, накладені арешти та відкриті матеріали.

На момент отримання кредиту ОСОБА_2 не був працевлаштований в ТОВ «Комфорт-Буд» та відповідно не надавав довідки про доходи в банк від 13.07.2007.

Отже, ОСОБА_2 не міг надати таку довідку в банк та отримати кошти. Натомість ця довідка містить відбиток печатки ТОВ «Комфорт-Буд» (висновок експерта від 26.02.2014 за №94), але підпис не виконаний директором ТОВ «Комфорт-Буд», про що свідчить висновок експерта від 19.02.2014 за №95. Тобто це знову ж таки неправильна кваліфікація у кримінальному провадженні № 0000321, що випливає на строки про притягнення до відповідальності осіб, не зазначених в ухвалі від 25 грудня 2014 року у справі №161/16285/14-к. В день винесення ухвали у справі №161/16285/14-к 25 грудня 2014 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області в іншій справі №161/20561/14-к ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнані потерпілими у КП №0002546. Це провадження стосується підробленої довідки, виданої ТОВ «Комфорт-Буд» про працевлаштування ОСОБА_2 . Вони визнані потерпілими, оскільки Кримінальне провадження №0000321 було відкрите на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.02.2014 у справі №161/1406/14-к, оскільки була скарга ОСОБА_1 щодо невнесення до ЄРДР заяви про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі підроблених довідок та оцінки заставного майна було оформлено фіктивний кредит, на ім`я ОСОБА_2 без згоди його дружини ОСОБА_1 та згоди органів опіки і піклування. Цим кредитом фактично заволоділи акціонери ВАТ "Волиньрибгосп", що підтверджується постановою про закриття КП №0000205, за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України (про фактичне заволодіння працівниками Волинської дирекції ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та акціонери ВАТ «Волиньрибгосп», зловживаючи довірою, коштами у сумі 53 800 доларів США ОСОБА_2 , які отримувалися на споживчі цілі в інтересах сім`ї згідно з кредитним договором від 17.07.2007 року.). Квартира АДРЕСА_2 була продана з аукціону за заниженою ціною без рішення суду, під час розгляду справи про виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_14 (який був на момент продажу квартири неповнолітнім, без згоди органів опіку і піклування).

Згідно з судово-будівельної експертизи (м Житомир) вартість квартири на 15.03.2013 становила 331 650 грн, хоча була продана за 207 000 грн. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_14 . І вже після незаконного продажу квартири ВАТ «Райффайзен банк Аваль» подав заяву про залишення позову про виселення без розгляду. І суд задовольнив цю заяву.

27.04.2012 працівник МВ УДМС Козак Л С. безпідставно, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, при допиті її як свідка в межах іншого кримінального провадження №0000349, надала завідомо неправдиві показання щодо обставин оформлення зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_14 . І такі її дії Волинським ОАС були визнані незаконними (відповідно до рішення, скасовано зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього на той момент ОСОБА_14 за адресою: квартира АДРЕСА_2 ) 22.04.2012 ОСОБА_16 подала позов до Луцького міськрайонного суду Волинської області (розгляд справи проводила суддя Пушкарчук В. П.) про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_14 та стягнення з неї матеріальної шкоди у розмірі 30 000 грн. Але 24.08.2012 ОСОБА_16 самовільно разом ще з трьома особами, попередньо відключивши тепло- та електропостачення від неповнолітньої дитини ОСОБА_14 , самовільно демонтували вхідні двері у квартиру АДРЕСА_2 , вивезли всі речі ОСОБА_17 та ОСОБА_14 . Внаслідок їхніх дій зіпсувалися харчові продукти (понад 50 кг).

Після цього 09.10.2012 позов ОСОБА_16 залишили без розгляду, на підставі її заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_10 не нарахували і не виплатили ОСОБА_2 . По сьогоднішній день заробітну плату у розмірі 10% згідно з умовами контракту від 19.07.2005 313 000 грн. і 15650 грн. Наразі індексація цієї заробітної плати становить 680 000 грн. Вони також не сплатили йому при звільненні йому з роботи 26 080 грн. та 14 600 грн. (згідно з судовими наказами).

Таким чином, злочинною групою за попередньою змовою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спричинено матеріальну шкоду в особливо великих розмірах. ОСОБА_3 станом на 25.12.2014 вже мала заборгованість по кредитах на суму 893 736,55 грн. Ці кредити ОСОБА_3 отримувала також в ВАТ «Райффайзен банк Аваль», тобто була клієнтом у ВАТ «Райффайзен банк Аваль».

На думку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 особисто була знайома зі всіма тими причетними вказаними вище особами з ВАТ «Райффайзен банк Аваль». Разом з тим, вона як бухгалтер, мала реальну можливість підробити всі довідки, де фігурує ОСОБА_2 без його відома та надати ці довідки в ВАТ «Райффайзен банк Аваль», з метою нею привласнення коштів. Ці кредити так нею і не повернуті, що свідчить про те, що була злочинна змова між працівниками ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та ОСОБА_3 . 20 червня 2018 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за номером №0000205 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом того, що працівники Волинської дирекції ВАТ «Райффайзен банк Аваль» та акціонери ВАТ «Волиньрибгосп» зловживаючи довірою, заволоділи коштами у сумі 5З800 доларів США ОСОБА_2 , які отримувалися на споживчі цілі в інтересах сім`ї згідно з кредитним договором від 17.07.2007. В ході досудового розслідування слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

Згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_8 , являючись акціонером ВАТ «Волиньрибгосп» запросив ОСОБА_2 для роботи у ВАТ «Волиньрибгосп» на посаду головного рибовода. Для цього, 19.07.2005 ОСОБА_8 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підписав разом з іншими акціонерами ВАТ «Волиньрибгосп» контракт з ОСОБА_2 та надалі заволодів коштами ОСОБА_2 . Під час проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, а тому на підставі зазначеного вказане кримінальне провадження закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст.284 КК України відповідно до постанови Луцької окружної прокуратури про закриття кримінального провадження від 19.12.2023. Вказаним кримінальним провадженням встановлено, факт того, що своїми шахрайськими діями ОСОБА_8 неправомірно заволодів коштами ОСОБА_2 а шляхом оформлення на нього договору купівлі-продажу квартири від 17.07.2007, що є підставою для перегляду заочного рішення суду з тих підстав, що даний Договір був укладений внаслідок шахрайських дій ОСОБА_8 та зазначені обставини мають важливе значення для вирішення даної справи.

Також, варто зазначити, що ОСОБА_2 не був працевлаштований в ТОВ «КомфортБуд» та відповідно не надавав довідки про доходи в банк від 13.07.2007 року, а також згідно з ухвалою суду від 25.12.2014 ОСОБА_20 , ОСОБА_3 за ст. 366 ч. 1 в кримінальному провадженні №0000321 визнанні винними та звільнені на підставі ст. 49 КК України, де 23.10.2014 року ОСОБА_2 а та його дружину ОСОБА_1 визнано потерпілими в тому числі по оцінці квартири ТОВ «Атлант» та безпідставне зняття з реєстрації неповнолітнього ОСОБА_2 . Окрім цього, 05.04.2019 за підписом прокурора Москаль І.О. скеровано обвинувальний акт за ч. 1 ст. 358 КК України №0000280 щодо працівника ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» - ОСОБА_7 , де двічі повернутий обвинувальний акт прокурору і вся сім`я Федьків визнана потерпілими. 24 липня 2017 року ОСОБА_10 був визнаний винним за ч. 1 ст. 366 КК України щодо формування довідок про доходи з жовтня 2008 року по березень 2009 року на ОСОБА_2 а на підставі надання банківських канікул. Не дивлячись на це, що заступник директора ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» підписав протокол засідання банківської комісії про надання ОСОБА_2 у банківських канікул строком на 1 рік від 10.06.2009, тоді як 22.06.2009 начальником служби безпеки ОСОБА_21 була подана ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» позовна заява в даній справі про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

При тому, що акціонери ВАТ «Волиньрибгосп» згідно з умовами контракту продовжували сплачувати даний кредит та останній платіж був здійснений в сумі 6 000,00 грн. від 29.09.2009. Крім цього, ОСОБА_2 не приносив звіт про оцінку квартири від 10.07.2007 ТОВ «Атлант» та не надавав документи ОСОБА_9 та ОСОБА_22 , позаяк не був власником вищезазначеної квартири. Ухвалою слідчого судді Ковальчук В.О. 18.05.2015 у кримінальному провадженні №000018 було зобов`язано прокурора ОСОБА_23 призначити почеркознавчу експертизу у графі керівник на відрядженні 2019 року вибув в смт. Рокині прибув в місто Харків; призначити почеркознавчу експертизу на договорі Л - 10686 від 2007 року, на акті додатка від 07.12.2010 року та вилучити заяву від 25.11.2009 року про перегляд заочного рішення від 13 листопада 2009 року у цивільній справі №2/5491 /09.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні №0000457 від 4.12.2012 у справі №4 61/13621/16-к було проведено прокурором тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до усіх матеріалів цивільної справи №2/5491/9 та вилучені звукозаписи всіх судових засідань, які у матеріалах відсутні. Ухвалою суду про тимчасовий доступ до речей та документів ТОВ «Агентство нерухомості «Гарант - нерухомість» в м. Рівне 20 липня 2017 року справа №171/10391/17 вилучені всі оригінали документів, які підтверджують, що дружина ОСОБА_24 , якому ОСОБА_2 09 грудня 2009 року за вказівками ОСОБА_25 - акціонера ВАТ «Волиньрибгосп» надав доручення в тому числі ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , яких. не бачив при підписанні доручення, де дружина ОСОБА_28 працює в ТОВ «Гарант - нерухомість» м. Рівне, де було вилучено оригінал відрядження у вищезгаданій справі за підписом ОСОБА_10 від 09.10.2009, де ОСОБА_2 фактично не їздив в м. Харків, а відрядження фіктивне, підпис на якому належить ОСОБА_10 , що підтверджується висновком експерта від 10.11.2017 №342 та висновком від 09.08.2022 №СЕ- 19/103-22/6489-ДД, де згідно з цим висновком печатка на відрядженні належить ТОВ «Гарант Рівне», хоча фактично ОСОБА_2 мав виїжджати з смт. Рокині, Волинська область. Саме це доручення 04.02.2010 було надане до суду ОСОБА_27 , хоча фактично вона ОСОБА_2 не повідомила про суд і він їй такого відрядження не надавав та не писав вищезгадану заяву від 25.11.2009. Хоча ОСОБА_10 згідно з протоколом від 13.03.2015 надає завідомо неправдиві покази, що він надавав дійсно таке відрядження, що позивач ніби був у м. Харків.

На запит судді Пушкарчук В.П. він не надав копію наказу, що ОСОБА_2 дійсно вибув в м. Харків. Варто взяти до уваги кримінальне провадження 00000034 від 18.02.2015 (справа № 161/3686/16-к), вирок який був скасований Верховним Судом та повернуто на новий розгляд у зв`язку із тим, що у експерта закінчилась ліцензія і вона не мала права підписувати висновок, де ухвалою суду 28 вересня 2022 року Маневицьким районним судом мене, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано потерпілими та 06.05.2024 задоволено клопотання прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури Власюк М.С. про призначення повторної поччеркознавчої експертизи на довідці про доходи на довідці доходи на моє ім`я 2008 - 2009 років, підпис ОСОБА_10 . 09.10.2012 позов ОСОБА_16 було залишено без розгляду. 28.11.201 саме ОСОБА_25 голова спостережної ради ВАТ «Волиньрибгосп» придбав квартиру разом із сім`єю Федьків по АДРЕСА_3 за заниженою ціною, хоча згідно з висновком від 07.11.2019 №1226 Житомирського НДЕКЦ МВС України вартість квартири на 17.07.2007 становила 283 076 грн., на 31.05.2011 - 288 009 на 15.03.2012 - 331 453 грн. Хоча фактично саме ОСОБА_2 та його дружина зробили євро ремонт в квартирі АДРЕСА_4 за особисті кошти. 28.04.2007 року із заробітної плати ОСОБА_2 , згідно з умовами контракту від 19.0.2005 року, а саме з 10%, які ОСОБА_2 не нараховувались за усною домовленістю було сплачено на рахунок ОСОБА_25 260 450 грн., на рахунок ОСОБА_29 , рідної дочки власників квартири по АДРЕСА_4 ОСОБА_9 та ОСОБА_22 . На підставі цього і була оголошена підозра ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_30 , ОСОБА_7 (Ордер №305), який був наданий захисником ОСОБА_2 до справи і не був взятий до уваги суддею.

На сьогодні ВАТ «Волиньрибгосп» не виплатив з 2005 року заробітну плату та індексацію. На сьогодні ОСОБА_2 та його сім`я залишились без житла так, як на 17.07.2007 в ОСОБА_2 а було відсутнє житло в м. Хуст Закарпатської області, де працівниками банку та нотаріусом навмисно у всіх документах вказано адресу АДРЕСА_5 , яке ОСОБА_2 не належало, що підтверджується довідкою. Квартира на АДРЕСА_4 була єдиним місцем проживання та на той час малолітньої дитини. 30.03.2012 ОСОБА_31 (працівник Райффайзен Банку) забрала у ОСОБА_2 а оригінали правовстановлюючих документів та за вказівками ОСОБА_25 , її родича, зняла ОСОБА_2 а з реєстрації в м. Ківерці, як боржника без постійного місця проживання. ОСОБА_2 змушений був зареєструватись в центрі бездомних громадян по АДРЕСА_6 , разом з сином неповнолітнім ОСОБА_14 , а допомогла Служба у справах дітей, щоб отримати паспорт громадянина України для сина.

Хоча Служба у справах дітей повинна була взяти неповнолітню дитину на супровід держави, бо ні ОСОБА_2 , ні Позивач не мали постійного місця проживання. Висновком експерта зазначено, що підпис розміщений в графі « ОСОБА_2 » в заяві про перегляд заочного рішення від 13.11.2009 року, від 25.11.2009 року - виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням ОСОБА_2 .

НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ СТЯГНЕННЯ МОРАЛЬНОЇ ШКОДИ

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. До способів захисту цивільних прав і інтересів належить відшкодування шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч 1. ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та /або моральної шкоди, мас право під час кримінального провадження до початку судового розгляду подавати цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи; яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Оскільки в результаті вчинення обвинуваченим суспільно-небезпечних дій, ОСОБА_1 завдано матеріальної та моральної шкоди, вона має право подавати цивільний позов до винних осіб.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа мас право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3 Постанови пленуму Верховного суду Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди).

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, верховний Суд України в п.) Постанови № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди с важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, відповідно до закону, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

В пункті 9 Постанови № 4 Верховний Суд України звертає увагу судів на те. що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав ОСОБА_2 , характеру немайнових втрат їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Осягнути повною мірою рівень моральних страждань, пов`язаних з протиправними шахрайськими діями винних осіб, а тим більше в грошовому виразі надзвичайно важко.

Однак, враховуючи все вищезазначене, заподіяну моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює у розмірі 100 000 грн.».

З врахуваням викладеного позивач просила суд:

«1. Стягнути з ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4482,60 доларів США, сплачені як кредитні кошти в рахунок заробітної плати ОСОБА_2 за кредит без його відома та без відома ОСОБА_1 з 20.08.2007 по 06.04.2008 роки; 8 998,95 долара США, сплачені як відсотки в рахунок заробітної плати ОСОБА_2 без його відома та без відома ОСОБА_1 з 20.08.2007 по 06.04.2008 роки.

2. Стягнути з ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі та грошові кошти в сумі 100 000 гривень за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду.

3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати».

01.09.2025 позивач через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якій в основному повторила аргументи позовної заяви.

ІІ.Стислий виклад позиції відповідача

25.08.2025 відповідач подала відзив на позов, який мотивувала тим, що з майже 9 сторінок позову ОСОБА_3 стосуються лише кілька речень, з яких неможливо зрозуміти яке неправомірне діння було вчинене нею, як взагалі вона пов`язана із зазначеними позивачкою сумами чи звідки виникли такі суми. Так звана «злочинна змова» ОСОБА_3 нічим не підтверджується, окрім слів ОСОБА_2 , який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Отже, в позовній заяві відсутнє належне правове та фактичне обгрунтування позовних вимог до відповідача.

ОСОБА_3 не заволодівала жодними коштам ОСОБА_2 , участі в кримінальному правопорушенні за ч. 4 ст. 190 КК України не брала, жодного іншого корисливого злочину не вчиняла. Спільний намір у ОСОБА_3 із акціонерами ВАТ «Волиньрибгосп» та працівниками Волинської дирекції ВАТ «Райффайзенбанк Аваль» не встановлений, діяння, яке їй інкримінувалось, - службове підроблення є фактично і юридично окремим самостійним кримінальним правопорушенням, не пов`язаним із корисливим злочином за ч. 4 ст. 190 КК України, а, отже, обов`язок з відшкодування шкоди, завданої заволодінням коштами ОСОБА_2 на ОСОБА_3 покласти неможливо.

Позовними матеріалами не підтверджується ні заподіяння ОСОБА_3 будь-якої шкоди ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 , ні визначена позивачкою сума шкоди, ні будь-який зв`язок ОСОБА_3 із такою сумою шкоди.

З позовної заяви не вбачається яке право позивачки було порушено.

Трирічний строк позовної давності за цивільним позовом у кримінальному провадженні №0000321 сплив ще у 2017 році.

Вимога про відшкодування моральної шкоди не обгрунтована, в позовній заяві не зазначено в чому полягають страждання позивачки та не надано доказів на підтвердження їх наявності.

Відповідач просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

ІІІ.Процесуальні дії суду, клопотання та заяви учасників судового процесу

Ухвалою суду від 14.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

03.06.2025 представник позивача, адвокат Стретович І.С., через систему «Електронний суд» подала заяву про «збільшення» позовних вимог, яка по своїй суті є заявою про зміну предмета позову. Ця заява прийнята судом до розгляду.

12.06.2025 представник позивача, адвокат Стретович І.С., через систему «Електронний суд» подала клопотання про виклик свідків (15 осіб).

17.06.2025 третя особа подала клопотання про виклик свідків (2 осіб).

Протокольною ухвалою від 17.06.2025 суд залишив без задоволення ці клопотання, оскільки в них всупереч вимогам ч. 2 ст. 91 ЦПК України не зазначені обставини, які свідки можуть підтвердити.

16.06.2025 представник позивача, адвокат Стретович І.С., через систему «Електронний суд» подала клопотання:

- про витребування доказів, які перебувають в матеріалах кримінального провадження №0000216;

- про витребування в Луцького РУП ГУНП Волинської області матеріалів кримінального провадження №0000321;

- про долучення до матеріалів справи копії протоколу допиту від 16.06.2025.

Протокольною ухвалою від 17.06.2025 суд залишив без задоволення клопотання про витребування доказів, оскільки вони заявлені з пропуском строку, зазначеного в ч. 2 ст. 83 ЦПК України, і представник позивача не обгрунтувала неможливість їх подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Крім того, в клопотаннях всупереч вимогам п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України не зазначено обставини, які можуть підтвердити ці докази, або аргументи, які вони можуть спростувати, та вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Протокольною ухвалою від 17.06.2025 суд задовольнив клопотання про долучення до матеріалів справи копії протоколу допиту від 16.06.2025.

Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

23.10.2025 в судовому заісданні позивач заявила клопотання про приєднання письмових доказів.

Протокольною ухвалою від 23.10.2025 суд залишив без задоволення це клопотання на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України, оскільки воно заявлене з пропуском строку, зазначеного в ч. 2 ст. 83 ЦПК України.

Протокольною ухвалою від 23.10.2025 суд відклав ухвалення та проголошення судового рішення на 29.10.2025.

29.10.2025 суд ухвалив та проголосив рішення по суті спору.

ІV.Фактичні обставини справи

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.12.2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 19.02.2015, у справі №161/16285/14 кримінальне провадження №0000321 відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 закрите та звільнено їх від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих кримінальним правопорушенням - залишено без розгляду (том 1, а.с. 43-44).

В цій ухвалі суду зазначено зокрема таке:

«В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 13.07.2007 згідно наказу ВАТ «Волиньрибгосп» №49-к від 30.12.2004 перебувала на посаді головного бухгалтера ВАТ «Волиньрибгосп». Відповідно до Статуту вказаного товариства, ОСОБА_3 обіймала посаду пов`язану з виконанням адміністративно-господарських функцій, що проявлялося в забезпеченні ведення бухгалтерського обліку, дотримуючись єдиних методологічних засад, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з урахуванням особливостей діяльності підприємства і технології оброблення облікових даних, була наділена повноваженнями у представленні інтересів товариства в органах державного управління, мала право підпису офіційних документів, несла відповідальність за фінансово-господарську діяльність суб`єкта господарювання.

Так, ОСОБА_3 являючись службовою особою даного акціонерного товариства, діючи з прямим умислом, завідомо усвідомлюючи неправдивий характер відомостей, які вносяться до офіційного документа, особисто, з використанням невстановленого досудовим слідством офісного обладнання і техніки - комп`ютера та принтера, вчинила службове підроблення, що проявилося у складанні завідомо неправдивого документа довідки про доходи головного рибовода ОСОБА_2 .

Так, ОСОБА_3 , в липні 2007 року, перебуваючи у будівлі ВАТ «Волиньрибгосп», що за адресою: Волинська область, Луцький район, селище Рокині, вул. Степова, 1, являючись службовою особою ВАТ «Волиньрибгосп», достовірно володіючи інформацією про працівників, які перебували у трудових відносинах з даним товариством та розмір їхніх доходів, за допомогою комп`ютера створила довідку про доходи головного рибовода ВАТ «Волиньрибгосп» ОСОБА_2 , в яку внесла завідомо для неї неправдиві відомості про завищені розміри заробітної плати останнього, а саме те, що ОСОБА_2 в січні 2007 року нараховано 3400 грн. заробітної плати, в лютому 2007 року - 3400 грн., в березні 2007 року-- 3400 грн., в квітні 2007 року - 3500 грн., у травні 2007 року - 3500 грн., в червні 2007 року - 3500 грн., тобто з таким розрахунком, що загальна сума доходів ОСОБА_2 за 6 місяців 2007 року становила 20 700 грн. Після складення вищевказаної довідки із внесеними завідомо неправдивими даними, ОСОБА_32 за допомогою принтера роздрукувала вказаний неправдивий документ, завірила його своїм підписом у графі «Головний бухгалтер ОСОБА_3 », після чого передала на підпис та затвердження Голові правління - генеральному директору ВАТ «Волиньрибгосп» Божуку С.С.

ОСОБА_4 згідно із протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Волиньрибгосп» №3 від 26.04.2002 перебував на посаді голови правління - генерального директора ВАТ «Волиньрибгосп». Відповідно до Статуту вказаного товариства, ОСОБА_4 обіймав посаду пов`язану з виконанням організаційно - розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, що проявлялося в керівництві трудовим колективом, був наділений повноваженнями у представленні інтересів товариства в органах державного управління, громадських організаціях та об`єднаннях, мав право підпису офіційних документів, ніс відповідальність за фінансово-господарську діяльність суб`єкта господарювання. Так, ОСОБА_4 являючись службовою особою даного акціонерного товариства, діючи з прямим умислом, завідомо усвідомлюючи неправдивий характер відомостей, які вносяться до офіційного документа, особисто вчинив службове підроблення, що проявилося у складанні та видачі завідомо неправдивого документа - довідки про доходи головного рибовода ВАТ «Волиньрибгосп» ОСОБА_2 .

Так він, в липні 2007 року перебуваючи у будівлі ВАТ «Волиньрибгосп», що за адресою: Волинська область, Луцький район, селище Рокині, вул. Степова,1, являючись службовою особою ВАТ «Волиньрибгосп», достовірно володіючи інформацією про працівників, які перебували у трудових відносинах з даним товариством та розмір їхніх доходів, умисно, з метою сприяння ОСОБА_2 в отриманні кредиту у більшому розмірі, отримавши від головного бухгалтера ВАТ «Волиньрибгосп» ОСОБА_3 довідку про доходи ОСОБА_2 , в яку останньою були внесені завідомо неправдиві відомості про розмір завищеної заробітної плати останнього. Усвідомлюючи та достовірно знаючи, що у вказаний документ внесено неправдиві дані про розмір заробітної плати ОСОБА_2 , завірив дану довідку своїм підписом та печаткою ВАТ «Волиньрибгосп», тим самим надавши їй статус офіційного документу, а в подальшому передав вказаний документ для оформлення кредиту на ім`я ОСОБА_2 .

Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразились у службовому підробленні тобто складанні і видачі завідомо неправдивого офіційного документу, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366 ч. 1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні, захисники обвинувачених ОСОБА_33 та ОСОБА_34 кожен зокрема, подали суду клопотання про звільнення обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши пояснення обвинувачених, кожного зокрема, які повністю підтримали заявлене клопотання, думку захисників, кожного зокрема, які підтримали заявлене клопотання, просили задовольнити, думку потерпілих, кожного зокрема, які заперечували заявлене клопотання, думку прокурора, який не заперечував щодо звільнення останніх від кримінальної відповідальності, дослідивши матеріали кримінального провадження №0000321, суд прийшов до висновку про доцільність закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та звільнення їх від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 п.2 ст. 49 КК України».

V.Мотиви суду та застосоване законодавство

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які саме приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22).

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

Щодо стягнення майнової шкоди

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36)).

Насамперед, суд констатує, що в позовній заяві несистематизовано викладена інформація, яка свідчить про майнові претензії позивача до великого кола приватних осіб в рамках тих чи інших правовідносин, що виникали між нею, її чоловіком та цими особами, а також про незгоду з кримінально-процесуальними рішеннями правоохоронних та судових органів в рамках досудового розслідування та судового розгляду різних кримінальних проваджень.

Суд відразу зауважує, що не буде розглядати аргументи позивача про незгоду з кримінально-процесуальними рішеннями правоохоронних та судових органів (неправильність правової кваліфікації дій осіб, неефективність і тривалість розслідування кримінальних правопорушень тощо), оскільки не має на це відповідної юрисдикції.

Аналіз змісту позовної заяви (зокрема, але не виключно, твердження: «оскільки в результаті вчинення обвинуваченим суспільно-небезпечних дій, ОСОБА_1 завдано матеріальної та майнової шкоди, вона має право подавати цивільний позов до винних осіб») свідчить про те, що, позивач прагне домогтися відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яке розслідувалося в рамках кримінального провадження №0000321 (судовий розгляд цього кримінального провадження здійснювався у справі №161/16285/14).

Отже, саме на ці доводи позивача суд буде надавати відповідь.

В рамках кримінального провадження №0000321 відповідач ОСОБА_3 обвинувачалася в тому, що в липні 2007 року, будучи головним бухгалтером ВАТ «Волиньрибгосп», вчинила службове підроблення, що виразилося у складанні завідомо неправдивого документа - довідки про доходи головного рибовода ОСОБА_2 , в яку були внесені завідомо неправдиві для неї відомості про завищені розміри заробітної плати останнього (з таким розрахунком, що загальна сума доходів ОСОБА_2 за 6 місяців 2007 року становила 20 700 грн.). Такі дії ОСОБА_3 були кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 366 КК України, а саме: як вчинення умисних дій, які виразилися у службовому підробленні, тобто складанні і видачі завідомо неправдивого офіційного документа.

Ухвалою суду від 25.12.2014 у справі №161/16285/14 кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 було закрите та звільнено її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції закону на час звільнення відповідача від кримінальної відповідальності) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

У постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №757/11993/22 та від 13.01.2025 року у справі №758/8848/19 зазначено про те, що під час вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України від суду не вимагається встановлення факту, що певне правопорушення мало місце, чи факту вчинення конкретною особою певного кримінального правопорушення. Специфіка інституту звільнення особи від кримінальної відповідальності полягає саме в тому, що за наявності визначених у законі умов особа звільняється від такої відповідальності, а кримінальне провадження закривається раніше від тієї стадії, коли вказані факти можуть та/чи мають бути належним чином установлені, доведені.

При цьому така позиція узгоджується і зі змістом постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 у справі №203/241/17, відповідно до якого особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій. Крім того, згода особи на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, і відповідно закриття кримінального провадження щодо неї на цій підставі, не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

В постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2025 у справі №709/2049/17 констатовано єдність практики Верховного Суду під час застосування норм, передбачених ст. 49 КК України, яка фактично зводиться до того, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, може, проте не зобов`язаний установлювати факт вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів, оскільки не на всіх стадіях судового провадження суд має можливість установлювати фактичні обставини справи та досліджувати докази, при тому розгляд такого клопотання для суду є невідкладним.

Повертаючись до обставин нашої справи, суд зауважує таке. Аналіз змісту ухвали суду від 25.12.2014 у справі №161/16285/14 свідчить про те, що ОСОБА_3 була звільнена від кримінальної відповідальності за клопотанням її захисника в підготовчому судовому засіданні, тобто на тій стадії судового процесу, на якій суд не мав можливості установлювати фактичні обставини справи та досліджувати докази, а відтак, і робити виисновки про винуватість особи. Зі змісту ухвали суду не вбачається того, що ОСОБА_3 визнавала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та/або що суд встановлював факт вчинення нею такого кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Отже, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для твердження про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України. Безвідносно цього висновку, суд вважає за правильне розглянути вимоги позивача також в аспекті деліктних правовідносин (зобов`язання про відшкодування шкоди).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі №214/7462/20).

Підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

До загальних умов виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди належать: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки особи, яка завдала шкоду; в) наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою порушника та її результатом - виникненням шкоди; г) вина особи, яка завдала шкоду.

В судовому засіданні позивач та її представник пояснили, що суть прохальної частини позовної заяви зводиться до того, що ОСОБА_1 повинна бути відшкодована майнова шкода, завдана тим, що ОСОБА_3 , як головний бухгалтер ВАТ «Волиньрибгосп», не виплачувала ОСОБА_2 , як працівнику цього підприємства, заробітну плату (винагороду в розмірі 10 % від прибутку підприємства згідно укладеного контракту), а спрямовувала її на оплату його кредитних зобов`язань, які виникли на підставі фіктивного кредитного договору, без його та її (позивачки) відома та згоди.

По-перше, суд констатує, що такі пояснення сторони позивача, як і в цілому зміст прохальної частини позовної заяви, не узгоджуються із змістом її мотивувальної частини.

По-друге, суд вважає за неохідне зауважити на такому.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У цивільних справах суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Суд ретельно проаналізував надані стороною позивача документи і вважає, що вони не доводять жодну з викладених вище умов виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди.

Майнова шкода, як свідчить зміст статті 1166 ЦК України, завдається порушенням належних саме особі особистих немайнових прав та/або майнових прав.

Відсутність порушеного належного саме позивачу майнового права виключає стягнення майнової шкоди на його користь. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 20.06.2024 у справі №216/5657/22.

Суд зауважує, що позивач не довела факту порушення її прав. Більше того, з пояснень самої позивачки слідує, що грошові кошти, які вона прагне відшкодувати як майнову шкоду, були невиплаченою заробітною платою саме третьої особи ОСОБА_2 .

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 в справі № 761/42030/21).

Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю (відсутністю порушеного права або інтересу позивача).

Щодо стягнення моральної шкоди

Позивач обгрунтувала завдання їй моральної шкоди вчиненням відповідачем «суспільно-небезпечних дій».

З цього приводу суд зауважує таке.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі № 279/1834/22).

Оскільки суд дійшов висновку як про відсутність протиправної поведінки відповідача, так і про відсутність порушення цивільного права або інтересу позивача, то вимоги про стягнення моральної шкоди як похідні вимоги також слід визнати безпідставними.

Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід також відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Суд не розглядав аргумент відповідача про сплив позовної давності, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку з їх небгрунтованістю.

В цілому суд констатує, що дав відповіді на всі важливі аргументи сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010).

VI.Судові витрати

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - відмовити.

Судові витрати по справі - покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторони та учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; місце проживання: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; місце проживання: АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення суду складено - 29.10.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Д. Шестернін