Справа № 702/361/25
Провадження № 2/702/302/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м.Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Барської Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Возної В.В.,

представника позивача Шляпіна О.Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

третьої особи на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань м. Монастирище цивільну справу за позовом комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за спожиті житлово - комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

23.04.2025 до суду надійшла позовна заява комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення 3489,30 гривень боргу за спожиті послуги з постачання теплової енергії.

За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23.04.2025 справа передана судді Барській Т.М. для розгляду.

За змістом заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 3489,30 гривень боргу за спожиті послуги з постачання теплової енергії, технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, абонентського обслуговування по квартирі АДРЕСА_1 , а також 3028,00 грн. судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що упродовж 01.05.2022 по 31.10.2024 включно комунальне підприємство «Теплокомуненерго» міста Монастирище надавало послуги з постачання теплової енергії в квартиру АДРЕСА_1 , а також послуги з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання, обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, абонентського обслуговування.

Позивач стверджує, що квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить трьом співвласникам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак особовий рахунок на послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем теплопостачання, абонентського обслуговування для квартири АДРЕСА_2 відкритий на ОСОБА_1 , тому позивач вимогу стягнення боргу висунув лише йому.

За доводами позивача між підприємством і ОСОБА_1 існують правовідносини з надання комунальних послуг, проте договір про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем теплопостачання не укладений.

На переконання позивача комунальні послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем теплопостачання упродовж травня 2022 жовтня 2024 року відповідачу ОСОБА_1 надані своєчасно та якісно, а оплату за них він провів не у повному обсязі.

Також, позивач зазначає, що хоча квартиру відповідача та членів його родини відключено від постачання теплової енергії комунальним підприємством і договір між відповідачем та позивачем про надання послуг з теплопостачання не укладений, відповідач зобов`язаний повністю оплатити надані йому послуги згідно виставлених рахунків, а не в тому розмірі, який він сплатив.

Постановленою 02.05.2025 ухвалою позовна заява КП «Теплокомуненерго» прийнята до розгляду, у справі відкрите провадження та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.85-86).

02.06.2025 за наслідками розгляду заяви співвласниці квартири ОСОБА_2 суд залучив її до участі в справі в статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (а.с.98-99).

Залучена до участі в справі ОСОБА_2 16.06.2025 надала на адресу суду пояснення, в яких заявлені вимоги комунального підприємства заперечила повністю і зазначила, що з жовтня 2006 року належна їм із сином та чоловіком квартира опалюється індивідуальною системою опалення, у КП «Теплокомуненерго» вони тепло не купують, тому і Договір у запропонованій їм редакції ОСОБА_1 не підписав. Разом з тим, розроблений відповідачем та третьою особою 12.05.2025 власний проект договору позивач відхилив.

Третя особа стверджує, що проведені позивачем розрахунки не відповідають положенням Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що площі приміщень, які він використовує у своїх розрахунках, не відповідають дійсності, що використовувана у розрахунку площа в 1490,11 кв. м це площа приміщень квартир, а не площа усіх опалювальних приміщень будинку.

За доводами ОСОБА_2 проведені позивачем розрахунки не враховують площі підвалу та місць загального користування.

Посилаючись на виконані власноруч розрахунки, третя особа настоює на тому, що боргу перед позивачем члени її родини не мають (а.с.127-128,136-147).

У відповідь на пояснення третьої особи представник позивача надав до суду заперечення, в яких зазначає, що пояснення третьої особи виходять за межі періоду, в якому виник борг, тому судом вони не мають братись до уваги.

Також позивач, посилаючись на ч.1 ст. 543 ЦК України, стверджує, що він має право вимагати виконати обов`язок зі сплати боргу за спожиті послуги лише з ОСОБА_1 , як одного із співвласників, оскільки, на переконання позивача, співвласники квартири за цим своїм боргом мають відповідати солідарно.

До заперечень позивач надав розрахунки по розподілу теплової енергії між споживачами, проведені згідно з Методикою зі змінами від 26 березня 2022 року (а.с.170-186).

У призначені 17.07.2025, 12.08.2025, 01.10.2025, 10.10.2025, 24.10.2025 та 30.10.2025 сторони і третя особа з`являлись.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримував і настоював на тому, що відповідач ОСОБА_1 за період з 01.05.2022 по 31.10.2024 заборгував підприємству 3489 гривень 30 копійок за надання послуг з теплопостачання та з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

На думку представника позивача, обсяг спожитого відповідачем тепла складається з обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача, з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування та з обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення. При обрахуванні розміру цих послуг застосована Методика №315 в редакції з січня 2022 року, зокрема, формули 25,26, 3,15.

Представник позивача не заперечує, що проект на житловий будинок відсутній, тому площу його приміщень в розмірі 1490,11 кв. м визначений за відомостями мешканців, інформацією колишнього управителя будинку, а також рішенням виконавчого комітету.

Водночас представник позивача погоджується, що зазначена у Договорі 24023-3 опалювальна площа будинку 1270,41 кв. м є недостовірною і у правочині вказана помилково.

За словами представника позивача, у зв`язку з відсутністю відомостей про площі місць загального користування та допоміжних приміщень, обсяг теплової енергії, витрачений на загально будинкові потреби опалення визначався спрощено як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку 25%.

Потім цю отриману цифру позивач розділив на площу будинку 1490,11 кв. м, визначивши у такий спосіб кількість тепла на 1 кв. м, а потім отриману цифру помножив на площу квартири відповідача і на тариф.

Представник переконаний, що саме у такому порядку підлягає визначенню розмір плати відповідача за обігрів місць загального користування.

Щодо застосування коефіцієнту Zвідкл, то представник позивача впевнений, що він у розрахунках застосований обґрунтовано, а опалювальну площу будинку підтверджує рішення виконавчого комітету міської ради.

Окрім наведеного, представник позивача вважає, що щомісячно нарахована відповідачу сума за постачання теплової енергії включає у себе оплату за обсяг теплової енергії на опалення, оплату обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень, оплату обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення.

Відповідач ОСОБА_1 заявлений позов не визнав, підтримав доводи третьої особи ОСОБА_2 .

Третя особа ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що нараховані позивачем суми не ґрунтуються на положеннях Методики №315, а також застосований у формулах розмір приміщень житлового будинку не відповідає дійсності. На переконання третьої особи, проведені нею розрахунки, які вона виконала за період 2020- 2024 років та приєднала до своїх пояснень, підтверджують, що у її сім`ї відсутній борг перед позивачем.

На переконання ОСОБА_2 безпідставне застосування позивачем коефіцієнту Zвідкл призводить до необґрунтованого збільшення оплати за надані послуги з постачання теплової енергії.

Водночас, з іншими обрахунками наданих послуг третя особа погоджується.

На підтвердження своїх доводів третя особа 16.06.2025, 12.08.2025, 16.09.2025, 25.09.2025, 29.09.2025 надала суду пояснення з розрахунками та запереченнями проти заявлених вимог з додатковими доказами.

Протокольно постановленими 01.10.2025 ухвалами суд відмовив у прийнятті датованих 12.08.2025,29.09.2025 заяв з додатками, частково задовольнив датовану 16.09.2025 заяву, а також відмовив у задоволенні датованих 08.09.2025 і 01.10.2025 клопотань про витребування додаткових доказів.

01.10.2025 суд завершив з`ясування фактичних обставин та перевірку їх доказами і перейшов до стадії ухвалення судового рішення, яку відклав до 10.10.2025.

10.10.2025 суд поновив судовий розгляд для з`ясування умов договору, який позивач вважає укладеним з відповідачем, застосований позивачем порядок обрахунку боргу.

24.10.2025 суд завершив з`ясування фактичних обставин справи та перейшов до стадії ухвалення рішення, яку відклав до 31.10.2025.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_1 , третю особу на стороні відповідача ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Згідно з інформацією виконавчого комітету Христинівської міської ради з 20.04.1996 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_1 (а.с.83).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.10.2024 квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.13).

21.12.2023 рішенням Монастирищенської міської ради №17-45/VIII назву вулиці «Гагаріна» змінено на «Героїв України»(а.с.14-15).

Комунальне підприємство «Теплокомуненерго» міста Монастирище (далі у тексті також Підприємство, позивач) утворене згідно з рішенням Монастирищенської міської ради від 16.09.2015 шляхом перетворення дочірнього підприємства «Теплокомуненерго» публічного акціонерного товариства «Монастирищенський ордена Трудового Червоного прапора машинобудівний завод» і предметом його діяльності є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, пари, холодної та гарячої води, кондиційованого повітря, що підтверджує досліджена судом копія витягу із Статуту підприємства в редакції від 27.06.2024 та копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 02.07.2024 (а.с.75,76-77).

Згідно з довідкою міського голови від 31.07.2024 за вихідним №485 послуги з теплопостачання для усіх споживачів міста та села Нове Місто упродовж з червня 2021 по червень 2024 років включно надавались комунальним підприємством «Теплокомуненерго» (а.с.18).

Надання послуг з постачання теплової енергії через єдину централізовану систему опалення в житлові будинки міста підтверджується актами комісії про готовність теплового господарства до роботи в опалювальні періоди 2021-2024 років (а.с.41-44); актами фіксації початку та завершення опалювальних сезонів 2022-2024 років (а.с.45, 46); показами загально будинкового засобу обліку теплової енергії багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 (а.с.19); рішеннями Монастирищенської міської ради про початок опалювальних сезонів № 190 від 23.09.2021 «Про початок опалювального сезону 2021-2022 років», № 154 від 28.09.2022 «Про початок опалювального сезону 2022-2023 років», № 209 від 04.10.2023 «Про початок опалювального сезону 2023-2024 років», № 249 від 25.09.2024 «Про початок опалювального сезону 2024-2025 років» (а.с. 49, 50).

Рішенням виконавчого комітету Монастирищенської міської ради №214 від 30.07.2025 внесені зміни до рішення №248 від 25.09.2024 та затверджено, що опалювальна площа житлового будинку АДРЕСА_3 України складає 1490,0 кв. м (том 2 а.с.40-42).

03.12.2020 позивач на адресу відповідача надіслав два екземпляри Договору 24023-3 з індивідуальним споживачем про надання послуги з постачання теплової енергії (із здійсненням обслуговування і поточного ремонту внутрішньо будинкової системи теплопостачання) (а.с.8-12).

За умовами запропонованого до укладення Договору 24023-3, позивач бере на себе зобов`язання поставляти відповідачу теплову енергію для потреб опалення і обсяг спожитої споживачем послуги пропонує визначати як обсяг теплової енергії на опалення приміщення споживача, обсяг теплової енергії на опалення місць загального користування, обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції)(пункт 1 Договору).

Водночас, пункт 2 проекту Договору визначає вимоги щодо якості послуги, зокрема, температура носія повинна відповідати температурному графіку внутрішньо будинкової системи теплопостачання в частині подавального трубопроводу 43,5-95 градусів С; тиск теплоносія в подавальному трубопроводі становить від 40 до 55 метрів водяного стовпа, а в зворотному від 25 до 35 метрів водяного стовпа; дотримання нормативної температури повітря в приміщеннях.

Також у Договорі наведена інформація про споживача, адреса місця проживання, опалювальна площа приміщення споживача 74,8 кв. м, опалювальна площа будинку 1270,41 кв. м, теплове навантаження будинку 0,092542 Гкал/год., у будинку відсутній індивідуальний тепловий пункт.

Відповідно до п. 3 проекту Договору будинок обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, який встановлений у підвальному приміщення будинку (а.с.10).

Пунктом 34 проекту Договору КП «Теплокомуненерго» пропонує визначити, що споживач вносить позивачу плату, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсягу спожитої енергії, плати за абонентське обслуговування в розмірі 30,12 гривень, плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньо будинкових систем будинку в розмірі 14,21 гривень (а.с.11).

За змістом п.55 проекту Договору він набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом року з дати набрання чинності.

Відповідач ОСОБА_1 . Договір №24023-3 не погодив і свого підпису на ньому не поставив (а.с.12 на звороті).

Наказом №31 від 09.06.2021 позивач затвердив розмір плати за абонентське обслуговування і з 01.06.2021 встановив її на рівні 31 грн. 70 копійок (а.с.47).

З 01.11.2024 розмір плати за абонентське обслуговування позивач змінив і встановив на рівні 35 грн. 10 копійок, що підтверджує копія наказу №49 від 16.10.2024 (а.с.48).

Тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з постачання теплової енергії, які надає споживачам КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище, затверджені рішеннями виконавчого комітету міської ради №3 від 21.12.2020, №191 від 23.09.2021, №276 від 22.12.2021, №155 від 28.09.2022, №183 від 31.08.2023, №247 від 24.10.2023, №247 від 25.09.2024 (а.с.5164).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку боргу, з травня 2022 року до жовтня 2024 року заборгованість відповідача розрахована за тарифом на теплову енергію її виробництво, транспортування, постачання та на послуги з постачання теплової енергії, які надає споживачам КП «Теплокомуненерго» міста Монастирище, в розмірі 1314,89 грн/Гкал(з ПДВ).

За змістом розрахунку, станом на 01.05.2022 сальдо боргу відповідача складає 3210,13 грн., а до жовтня 2024 року цей борг збільшився до 3489,30 грн. (а.с.17).

Заборговані суми позивач розрахував за такими показниками: тариф обс-ня 0,19 грн./м.кв (з ПДВ); тариф грн./Гкал (з ПДВ) 1314,89; нарахована сума за постачання теплової енергії; нарахована сума за обслуговування внутр. буд. с-м, грн.; нарахована сума за абонентське обслуговування.

Згідно з розрахунком позивача за період 01.05.2022 по 31.10.2024 по квартирі відповідача всього нараховано послуг на суму 7922,86 грн., третьою особою ОСОБА_2 за вказаний період всього сплачено 7643,68 гривень.

Тобто розмір заявленої позивачем вимоги складає сальдо на 01.05.2022 та недоплачені власниками квартири АДРЕСА_1 279,17 гривень (7922,86- 7643,68).

Копія наданого Акта від 26.04.2021 підтверджує, що в означену дату фахівці Головного управління Держпродспоживслужи в Черкаській області провели позапланову перевірку діяльності позивача. Відомостей щодо того, які положення Закону України «Про захист прав споживача» піддавались перевірці та результати цієї перевірки Акт не містить (а.с.65 назвороті-66).

Відповідно до виконаних третьою особою ОСОБА_2 за період 2020-2025 років розрахунків (а.с.137-147), у 2020 році ОСОБА_2 за надані послуги заплатила 1191,42 грн., а послуг їй надано на 733,28 грн.; у 2021 році заплатила позивачу за послугу з теплопостачання 708,05 грн., а мала б заплатити 788,31 грн.; у 2022 році заплатила 512,68 грн. із 561,53 грн. нарахованих; у 2023 році за рахунок сплачених 3499,82 грн. та переплачених коштів у попередніх періодах утворилась переплата у 82,84 грн.; у 2024 році та у 2025 році за рахунок зайво сплачених коштів утворилась переплата у 368,87 грн. та 199,88 грн. відповідно.

За викладеними третьою особою підсумками (а.с.156) у 2022 році з нарахованих 1402,65 грн. ОСОБА_2 сплатила 1332,83 грн., борг у 69,82 грн. доплатила згідно із заявою від 01.11.2023; у 2023 році з нарахованих 2311,90 грн. ОСОБА_2 сплатила 2093,28 грн., борг у 218,62 грн. доплатила (дату доплати не вказує); у 2024 році з нарахованих до сплати 723,85 грн., сплатила 723,85 грн.; у 2025 році усі нараховані щомісячно до сплати кошти за надані послуги відшкодувала позивачу (а.с. 156 на звороті).

Виписки з рахунку позивача підтверджують, що кошти за надані послуги з постачання теплової енергії вносила третя особа ОСОБА_2 (а.с.21-33).

З наданого позивачем розрахунку розподілу обсягу теплової енергії між споживачами по 315 Методиці суд встановив, що обсяг теплової енергії, витрачено на загально будинкові потреби опалення визначаються спрощено, як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку -25% для 1-5 поверхової будівлі (житловий будинок відповідача має 4-ри поверхи). Визначений розрахунково, спрощено цей обсяг теплової енергії додатково коригується на коефіцієнт Zвідкл.

Обсяг спожитої енергії на опалення приміщення з індивідуальним опаленням або окремого приміщення з транзитними мережами опалення позивач обраховує за формулою.

У наданих розрахунках позивач не визначив розмір плати за кожну з наданих послуг у конкретний місяць 2022 2024 років(а.с.170-185).

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання» та «Про комерційний облік теплової енергії».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»( в редакції на дату проекту Договору) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі договорів про надання житлово комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Стаття 12 Закону «Про житлово комунальні послуги» унормовує, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуги; 6) порядок оплати послуги; 7) порядок і умови внесення змін до договору, в тому числі щодо ціни послуги; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження його дії та розірвання.

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом(ч.1,3.4 ст. 13 зазначеного вище Закону).

Досліджена судом копія проекту Договору 24023-3 від 13.10.2020 та копії доказів його надіслання відповідачу ОСОБА_1 підтверджують, що проект Договору на адресу ОСОБА_1 надісланий і упродовж 30-ти днів від укладення Договору не відмовився, а ОСОБА_2 , як співвласниця квартири, продовжувала здійснювати оплату спожитих послуг.

Крім того, суд враховує, що ні відповідач, ні третя особи факт отримання від позивача житлово комунальних послуг не заперечує, тому оплата житлово - комунальних послуг, якими споживачі користувались, є обов`язком останніх і відсутність письмово оформленого договору з надавачем послуг не звільняє їх від цього обов`язку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №14-280цс18.

Абзацом третім ч.1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» унормовано, що витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Стаття 19 Закону України «Про теплопостачання» покладає на споживача обов`язок щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Абзацом шостим пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії (в редакції від 01.10.2021), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (далі у тексті також Правил), визначено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).

Згідно з п.24 зазначених Правил розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) (п.38 Правил).

У підпункті 13 пункту 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії зазначено, що у разі відключення приміщення індивідуального споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку він зобов`язаний відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку.

З аналізу наведених норм та встановлених судом обставин, які сторонами визнаються і не оспорюються, відключені від мережі централізованого опалення (постачання) в установленому порядку індивідуальні споживачі власники квартири АДРЕСА_1 мають своїм обов`язком відшкодовувати позивачу частину обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Послугу з постачання гарячої води індивідуальним споживачам позивач не надає.

Крім іншого, сторони визнають, що у квартирі відповідача проходить 5 м 45 см внутрішньо будинкової системи опалення.

Постановою Верховного суду від 22 грудня 2020 року по справі №311/3489/18 визначено, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування.

Така позиція Верховного суду ґрунтується на тому, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку та регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. За наведеного, всі співвласники будинку (власники квартир), в тому числі і власники квартир з індивідуальним опаленням, повинні брати участь у загальних витратах на опалення будинку пропорційно займаній площі житла.

Як зазначено вище, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Мінрегіонбуду №315 від 22.11.2018.

Відповідно до наданої третьою особою копії розрахунку суми боргу по квартирі АДРЕСА_1 (о.р. ОСОБА_1 ) (а.с.129), станом на 01.10.2020 відповідачу обраховане боргове сальдо в 30,64 грн. До 30.04.2022 це сальдо збільшилось до 3210,13 гривень.

Отже заборгованість, стягнути яку просить позивач, дійсно утворилась у період з 01.10.2020 по 31.10.2024, а не з 01.05.2022 по 31.10.2024, як вказує позивач.

Упродовж цього періоду Методика розрахунку застосовувалась у двох різних редакціях з 25.01.2019 в одній редакції, а з 28.01.2022 в іншій.

Зокрема, п.2 розділу ІІІ Методики в редакції від 25.01.2019 визначав, що у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі чотириповерхова 14%.

Порядок визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та ГВП регулює розділ V Методики розрахунку в редакції від 25.01.2019. Однак, доказів того, якими розрахунками керувався позивач визначаючи відповідачу боргове сальдо за цей період, суду не надано.

Представник позивача настоює на тому, що борг виник з 01.05.2022, а не раніше, і що плата за послугу з постачання теплової енергії відповідачу обраховувалась згідно з положеннями Методики розрахунку в редакції з 28.01.2022.

Суд також враховує, що Методика розрахунку в редакції від 25.01.2019 застосування коефіцієнту Zвідкл не передбачала.

Щодо доводів третьої особи про непрозорість розрахунків позивача та їх проведення за відсутності проекту на будинок і встановлених у визначеному порядку площ приміщень, які застосовуються у формулах, то суд приходить до висновку, що ці доводи третьої особи належними і допустимими доказами не спростовані, а надане позивачем рішення виконавчого комітету про затвердження опалювальної площі житлового будинку суд як доказ до уваги не бере, оскільки, зважаючи на вимоги ст. 19 Конституції України, ст. 27-41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також висновки Верховного Суду про те, що діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом», виконавчий комітет не уповноважений своїм рішенням визначати розмір опалювальної чи будь якої іншої площі житлового будинку. Такі показники можуть буди визначені технічно під час виготовлення проекту або технічної інвентаризації будинку.

Щодо застосування при обрахуванні витрат за надану послугу коефіцієнту Zвідкл, то суд враховує, що відповідно до п.9 розділу ІV Методики розрахунку в редакції від 28.01.2022, визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку і визначається за формулою:

де Sвідкл опалювальна площа приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку, м-2;

загальна опалювальна площа будівлі/будинку, м-2.

З аналізу наведеної норми випливає, що вказаний коефіцієнт з 28.01.2022 підлягає обов`язковому застосуванню під час визначення обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку.

Проте, не заперечуючи того, що розрахунок витрат за надані послуги здійснюється з врахуванням цього коефіцієнту, позивач у своїх розрахунках не наводить відомостей про те, відповідно до яких вихідних даних цей коефіцієнт ним обрахований та як його застосування змінило нарахований до стягнення з відповідача борг.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993р. Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

В контексті наведених засад цивільного судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.89 ЦПК України, згідно яких суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що сплачені не у повному розмірі нараховані витрати за теплопостачання ним зараховані у попередні платежі, оскільки вони не підтверджуються доданим до позовної заяви розрахунком та спростовуються копією дослідженого судом розрахунку боргу по квартирі відповідача та третьої особи за період з жовтня 2020 року по грудень 2022 року (а.с.129).

Доєднані третьою особою до пояснень копії документів (а.с.118-125,131-134) суд при ухваленні рішення не враховує, оскільки вони містять цілий ряд незастережених дописок, які спотворюють їх зміст.

Зважаючи, що позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів стосовно детального розрахунку заборгованості з урахуванням реальної опалювальної площі житлового будинку в цілому, опалювальної площі приміщень осіб з індивідуальним опаленням, а також періоду виникнення боргу, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов комунального підприємства «Теплокомуненерго» міста Монастирище до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, залишити без задоволення.

Витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: комунальне підприємство «Теплокомуненерго» міста Монастирище, місцезнаходження вул. Соборна, 122-І м. Монастирище Черкаської області, 19101, ідентифікаційний код 25584373, поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приват банк», МФО 305299.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Рішення суду ухвалене і проголошене 30.10.2025.

Суддя Тетяна БАРСЬКА