З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
31 жовтня 2025 року м. Шаргород
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Роздорожної А.Г.
за участі секретаря судового засідання Сербіної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шаргород цивільну справу:
за позовом адвоката Педини Олега Анатолійовича
в інтересах ОСОБА_1
до відповідача ОСОБА_2
вимоги позивача: про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
учасники справи в судове засідання не з`явилися;
після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
2. На підтвердження позовних вимог представник позивача надав: копію висновку експертного дослідження з додатками; копію рахунку на оплату за проведення експертизи; копію досудової претензії; копії листів про відмову у страховій виплаті; копію паспорта позивача; копію постанови суду; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
3. Відповідач на пропозицію суду відзиву на позов не подав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. 13 серпня 2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання, у якому він просив допустити його участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.52).
5. 12 вересня 2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання, у якому він просив підготовче судове засідання проводити у відсутність позивача та його представника, не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду (а.с.62).
6. 31 жовтня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява, у якій він просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.70).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
7. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Шаргородського районного суду Вінницької області (а.с.44).
8. Ухвалою судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк до 12 вересня 2025 року для надання відзиву на позов (а.с.50).
9. Копія ухвали суду була надіслана відповідачу судом (а.с.51), а копія позовної заяви з додатками була надіслана позивачем (а.с.39-40). За наданою суду 17 липня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру інформацією, відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43). Поштова кореспонденція, що направлялася судом відповідачеві, ним отримана не була у зв`язку із його відсутністю за вказаною адресою (а.с.59). Крім цього, копію позовної заяви з додатками відповідач також не отримав (а.с.72).
10. Ухвалою суду від 15 серпня 2025 року допущено участь представника позивача адвоката Педини О.А. у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції (а.с.55).
11. Ухвалою суду від 12 вересня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засідання, також постановлено здійснити виклик відповідача в судове засідання на вказану дату та час шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.64).
12. Ухвалою суду від 7 жовтня 2025 року судове засідання по справі було відкладено та повторно постановлено здійснити виклик відповідача в судове засідання на вказану дату та час шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.68).
13. Відповідно до оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України відповідача двічі було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи (а.с.65, 69).
14. Таким чином, відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, відзиву на позов не подавав. Відповідно до частини першої статті 281 ЦПК України 31 жовтня 2025 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
V. Фактичні обставини, встановлені Судом.
15. Відповідно до копії висновку експертного дослідження №ЕД-19/102-25/1509-АВ від 30 січня 2025 року, ринкова вартість транспортного засобу марки «BMW 523i» станом на 20 січня 2025 року без пошкоджень отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди могла становити 313286 грн. Вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «BMW 523i» станом на 8 січня 2025 року могла становити 313286 грн, оскільки відновлення автомобіля є економічно недоцільним. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «BMW 523i» станом на 8 січня 2025 року могла становити 846704,61 грн (а.с.7-22).
16. Згідно з копією рахунку про оплату експертизи, вартість проведення транспорно-товарознавчого дослідження становила 3820,32 грн (а.с.29).
17. Відповідно до копії досудової претензії від 8 травня 2025 року, представник позивача звертався в інтересах позивача до відповідача з проханням відшкодування шкоди спричиненої ДТП в добровільному порядку у розмірі 313286 грн, з метою досудового врегулювання спору (а.с.31).
18. Згідно із відповіддю Приватного акціонерного товариства «Страхова Група ТАС» від 15 квітня 2025 року, позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із відсутністю правових підстав (а.с.32, 33).
19. Відповідно до копії паспорта позивача, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Оратів Оратівського району Вінницької області (а.с.34).
20. Згідно з копією постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 21 січня 2025 року по справі №136/66/25, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а саме в порушенні правил дорожнього руху, наслідком чого стала ДТП, під час якої транспортний засіб, який належить позивачу впав з платформи. На відповідача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн (а.с.35).
21. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , позивач ОСОБА_3 є власником транспортного засобу «BMW 523i», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.36).
VІ. Оцінка Суду.
22. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі
23. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
24. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
25. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
26. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
27. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
28. Відповідно до частини першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
29. Згідно вимог частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
30. Згідно роз`яснень даних в пунктів 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
31. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
32. Відповідно до статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
33. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
34. Відповідно до частини другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
35. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.
36. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в пункті 2 від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.
37. Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-192цс16 висловлено наступну правову позицію: за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
39. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
40. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
41. Виходячи з положень статей 16 та 23 ЦК України та права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова ВП/ВС від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
42. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою 2 цієї статті.
43. Матеріальна шкода, завдана пошкодженням транспортного засобу позивача, підтверджена належними доказами, зокрема висновком експертного дослідження, та підлягає стягненню в повному розмірі. Разом із тим, вимоги про стягнення моральної шкоди суд вважає безпідставними, оскільки позивачем не доведено факту настання моральних страждань, що виходили б за межі звичайних емоційних переживань, пов`язаних із пошкодженням майна. Сам по собі факт пошкодження транспортного засобу не свідчить про заподіяння моральної шкоди, якщо відсутні докази істотних негативних наслідків для психоемоційного стану чи повсякденного життя особи. З позовної заяви видно, що підставою для звернення з позовом є лише незручності та хвилювання, пов`язані з пошкодженням автомобіля. Самі по собі негативні емоції не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди, якщо не доведено факту істотних моральних чи психічних страждань, підтверджених належними доказами (зокрема медичними довідками, показаннями свідків тощо). Отже, підстав для відшкодування моральної шкоди суд не вбачає.
44. Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.
VI. Розподіл судових витрат.
45. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
46. На підставі викладеного, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає, що судові витрати у виді судового збору в сумі 2506,30 грн, слід стягнути з відповідача на користь позивача.
47. Відповідно до вимог пункту 2 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
48. Приписами частини шостої та сьомої статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат, зокрема, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірними зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
49. Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.
50. Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати на залучення експерта в розмірі 3820,32 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
51. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.
52. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
53. Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
54. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
55. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
56. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
57. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
58. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
59. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
60. Судом встановлено, що представництво позивача у розгляді справи здійснює адвокат Педина О.А., що також підтверджується ордером на надання правничої (правової) допомоги від 10 січня 2025 року та договором про надання правничої допомоги від 10 січня 2025 року.
61. На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представник позивача надала суду лише копію договору про надання правничої допомоги від 10 січня 2025 року. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно поніс витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.
Керуючись статтями 2, 4 ,5, 10-13, 18, 258, 259, 263, 264, 265, 281 ЦПК України , Суд, -
1. Позов адвоката Педини Олега Анатолійовича, що поданий в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 313286 (триста тринадцять тисяч двісті вісімдесят шість) грн.
4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2506 (дві тисячі п`ятсот шість) грн 30 коп., а також витрати пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи в розмірі 3820 (три тисячі вісімсот двадцять) грн 32 коп.
Відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 31 жовтня 2025 року.

Ім`я (найменування) сторін :

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, паспорт № НОМЕР_4 , ід.№ НОМЕР_5 , зареєстрований по АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Педина Олег Анатолійович, що знаходиться по вул. Михайла Малишенка, буд. 7, в м. Вінниця, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000375 від 20 грудня 2018 року, видане на підставі рішення №12 від 12 грудня 2018 року, діє на підставі ордера серії АВ №1176311 від 10 січня 2025 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_6 , ід.№ НОМЕР_7 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Андрея РОЗДОРОЖНА