Справа № 214/1789/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(додаткове)

07 листопада 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі Нестеренко К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 214/1789/24 за позовною заявою ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ :

30.09.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою, в якій просить: стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн.

В обґрунтування заяви навела наступне. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі №214/1789/24 позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики № 1 від 18.05.2023 в сумі еквівалентній 4 053 (чотири тисячі п`ятдесят три) долари США 80 центів (з яких 2 315,00 доларів США сума основного боргу, 1 567,40 доларів США сума пені, 85,70 доларів США 20% річних, 85,70 доларів США 20% річних за користування чужими грошима). Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики № 11 від 07.06.2023 в сумі еквівалентній 59 215 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті п`ятнадцять) доларів США 03 центи (з яких 51 663,00 доларів США сума основного боргу, 6 807,01 доларів США пеня, 372,51 доларів США 20% річних, 372,51 доларів США 20% річних за користування чужими грошима). Стягнуто в рівних частках із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат по сплаті судового збору 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень 00 коп. Олександра

Щодо витрат на правничу допомогу. Стаття 15 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають право користуватися Як вид правничої допомоги правничою допомогою. Представництво у суді здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом із тим, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Так, позивач у позовній заяві повідомив, що детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також інші докази (договори, рахунки, довідки, квитанції, акти тощо) будуть подані суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Керуючись ч. 8 ст. 141 ЦПК України, подає до суду докази понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Юридична компанія «Керницька та Партнери». Договір про надання правничої допомоги АО-2 від 12.01.2024 (надіслано суду та іншим учасником 15.; Додаток від 15.09.2025 до договору про надання правової допомоги №АО-2 від «12» січня 2024 року між АО "ЮК "Керницька та Партнери" та ОСОБА_1 надіслано суду та іншим учасником 15.09.2025); Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги №АО-2 від 12.01.2024. Відповідно до п. 2, 3 Додатку від 15.09.2025 до Договору про надання правової допомоги №АО-2 від «12» січня 2024 року між АО "ЮК "Керницька та Партнери" та ОСОБА_1 , гонорар Адвокатського об`єднання відповідно до п. 3.3 Договору про надання правничої допомоги у межах представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції в межах судової справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заборгованості за договором позики не може бути меншим фіксованого розміру гонорару, який становить 35 000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень). У разі, якщо після розрахунку гонорару відповідно п. 1 цього Додатку (за погодинною оплатою), розмір гонорару буде більшим, ніж фіксований розмір гонорару, оплаті підлягає гонорар, який розрахований виходячи із вартості години роботи Адвокатського об`єднання. В силу пункту 3 Акта від 25.09.2025, враховуючи пункт 3.3, 3.4 Договору про надання правничої допомоги, укладеного між Сторонами, та пункт 2 Додатку до Договору, винагорода Адвокатського об`єднання (гонорар) за надання правничої допомоги Клієнту у визначений період складає 49 000,00 грн (сорок дев`ять тисяч гривень). Звертає увагу, що акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.09.2025 до Договору про надання правової допомоги №АО-2 від 12.01.2024, у якому викладено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги клієнту, а також час, витрачений адвокатом на надання правничої допомоги, додається до цієї заяви та не міг бути поданий раніше, оскільки був складений та підписаний після завершення розгляду справи судом. Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Юридична компанія «Керницька та Партнери» складають 49 000,00 грн (сорок дев`ять тисяч гривень). Окрім того, подає до суду докази понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «ЮРЕКС»: Договір про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 ; Договір про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та адвокатом Макаровою А.Ф.; Додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 ; Акт прийому-передачі наданих послуг № 1 від 11.09.2025 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 ; Квитанція про оплату від 11.11.2024; Квитанція про оплату від 25.02.2025; Квитанція про оплату від 02.04.2025; Квитанція про оплату від 18.04.2025; Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг № 1 від 11.09.2025, укладеного між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 ; винагорода Адвокатського об`єднания «Юрекс» (гонорар) за надання правничої допомоги Клієнту у визначений період складає 11 000,00 грн (одинадцять тисяч гривень). Звертає увагу, що необхідність в залученні позивачем адвокатів Адвокатського об`єднання «ЮРЕКС» (які здійснюють свою діяльність на за місцем знаходження суду) виникла у зв`язку з тим, що позивач, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 проживає в м. Хмельницькому, що значно територіально віддалено від міста Кривий Ріг. Повідомляє суд, що представником позивача 15.09.2025 через систему Електронний Суд було подано докази понесення позивачем витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 , договір про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та адвокатом Макаровою А.Ф., додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 , акт прийому передачі наданих послуг № 1 від 11.09.2025 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 , квитанцію про оплату від 11.11.2024, квитанцію про оплату від 25.02.2025, квитанцію про оплату від 02.04.2025, квитанцію про оплату від 18.04.2025, договір про надання правничої допомоги АО2 від 12.01.2024, додаток від 15.09.2025 до договору про надання правової допомоги №АО-2 від «12» січня 2024 року між АО "ЮК "Керницька та Партнери" та ОСОБА_1 , докази надіслання відповідачам. За висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Таким чином, достатньою підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про перерахування коштів на користь адвоката. Окрім цього, слід взяти до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, за якими розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №922/1964/21 від 16 листопада 2022 року. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 1 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII: «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII: «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Белоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 23-pn/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. З викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). В силу правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту. Факт надання позивачу правової допомоги з боку АО «ЮК «Керницька та партнери» та АО «ЮРЕКС» підтверджується відповідними Актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договорів про надання правничої допомоги. Підписаний (погоджений) сторонами договору акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) є первинним документом, тобто є належним доказом в розумінні вимог ЦПК України. З урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатами послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, відшкодуванню понесених витрат на правову допомогу ОСОБА_1 підлягає сума в загальному розмірі на користь 60 000,00 грн.

Не погодившись із заявою представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, від представника відповідача 04.11.2025 року до суду надійшли заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування яких наведено наступне. 24.09.2025 Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалив рішення у справі №214/1789/24, яким: задовольнив частково позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики; стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики №1 від 18.05.2023 в сумі еквівалентній 4 053 (чотири тисячі п`ятдесят три) долари США 80 центів (з яких 2 315,00 доларів США сума основного боргу, 1 567,40 доларів США сума пені, 85,70 доларів США 20% річних, 85,70 доларів США 20% річних за користування чужими грошима); стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики №11 від 07.06.2023 в сумі еквівалентній 59 215 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті п`ятнадцять) доларів США 03 центи (з яких 51 663,00 доларів США сума основного боргу, 6 807,01 доларів США пеня, 372,51 доларів США 20% річних, 372,51 доларів США 20% річних за користування чужими грошима); стягнув в рівних частках із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень 00 коп. Відмовив у задоволенні іншої частини вимог. 29.09.2025 позивач звернувся до суду з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, якою просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.

Щодо відсутності доказів направлення позивачем доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу на адресу відповідача ОСОБА_2 . Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 10.08.2023 у справі №910/16341/21 звернув увагу, що в силу імперативної норми закону, а саме частини дев`ятої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або с публічно доступними. Частина 9 статті 83 ЦПК України в частині вимоги направлення копій доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, іншим учасникам справи с аналогічною до частини дев`ятої статті 80 ГПК України. Верховний Суд у згаданій вище постанові також зазначив про те, що стаття 129 Господарського процесуального кодексу України хоча і не містить прямої норми щодо обов`язкового надсилання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу іншій стороні, однак, відсутність такої вказівки не звільняє заявника від виконання обов`язку щодо надсилання копії доказів іншій стороні на виконання вимог статті 80 Господарського процесуального кодексу України. З огляду на те, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягають доведенню, то у разі не надсилання копій відповідних доказів іншій стороні фактично матиме наслідком порушення принципу змагальності та неможливості іншим учасникам судового розгляду бути ознайомленим із їхнім змістом. Вказані обставини, у свою чергу, позбавляють можливості іншу сторону надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку (подібний висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/2821/18 та у постановах Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №902/844/18, від 15.06.2022 у справі №910/18646/19, від 02.03.2023 у справі №5019/1274/11). За таких обставин, у випадку недотримання учасником справи вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншим учасникам справи, а також у разі ненадання суду підтвердження факту такого надсилання, суд з огляду на положення статті 80 ГПК України не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви. Позивач, звертаючись до суду з заявою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не надав суду доказів направлення такої заяви відповідачеві ОСОБА_2 , що є самостійною підставою для відмови у задоволенні такої заяви. Також зауважує, що направлення заяви та доказів понесення витрат представникові іншого учасника справи не звільняє учасника справи від направлення доказів понесення витрат на правничу допомогу на адресу інших учасників справи (сторін). Таким чином, у випадку, якщо матеріали справи не містять доказів направлення позивачеві заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_2 , тобто якщо позивач не дотримався вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншій стороні ( ОСОБА_2 ), а також у разі ненадання суду доказів підтвердження факту такого надсилання, суд з огляду на положення статті 83 Цивільного процесуального кодексу України не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви, адже відсутні підстави для задоволення заяви про відшкодуванні витрат на правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення з цього питання. З урахуванням наведеного, просить суд не брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, які позивач не надіслав відповідачеві ОСОБА_2 .

Щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

В позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становить: 12 112,00 грн. судовий збір: 50 000,00 грн. витрати на правову допомогу адвоката. Заявлені до стягнення витрати на правничу допомогу становлять 60 000,00 грн, що на 10 000,00 грн (на 1/5) перевищує попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму. заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 4 ст. 141 ЦПК України). З урахуванням попередньо заявленого розміру витрат на правничу допомогу, перевищення на 1/5 попереднього розміру витрат є істотним, що є самостійною підставою для відмови у відшкодування витрат на суму такого перевищення (10 000,00 грн).

Щодо не співмірності заявленого розміру витрат зі складністю справи. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з ч. 3 ст. 137 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подас детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії/ бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 y справі № 755/9215/15-ц). У питанні надання доказів варта уваги позиція Верховного Суду у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Чинним процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Частино 3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Вартість професійної правової допомоги адвоката Позивача не відповідає вказаним вимогам Закону, оскільки не враховує складність справи, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини, не є розумним та не враховує витрачений адвокатом час. Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу зазначеному розмірі, адже цей розмір має бути не лише «доведений» актами прийому-передачі гонорару, а й документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Слід зазначити, що усне консультування, ознайомлення з документами, підготовка позовної заяви, відповіді на відзив та заперечень на клопотання відповідача не вимагали великого обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, такі виконані роботи як усне консультування, ознайомлення з документами не відповідають критеріям розумної необхідності таких робіт та витрат на них, та свідчать про «штучне» збільшення обсягу роботи. Подані представником позивача процесуальні документи не є складними за своїм правовим змістом та не потребують тривалого аналізу судової практики, всі клопотання подані позивачем не зі складних процесуальних правових питань, що виникають під час здійснення розгляду справи. Доказів публічного інтересу до даної справи позивачем не надано. У постанові Верховного Суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 висловлено правову позицію про те, що заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною, у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню. Таким чином, заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та, що важливо, необхідності. Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 зазначено правовий висновок, згідно якого, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Вказане підтверджує, що вартість витрат на надання професійної правничої допомоги, яку заявлено позивачем у справі, не відповідає критерію співмірності відповідно до ціни позову як складової частини принципу розумності судових витрат. При визначенні суми відшкодування потрібно виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справi "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Покладення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому представником позивача розмірі становить надмірний тягар для відповідачів. Водночас, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідачів не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Таким чином, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносини у справі, ціну позову, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для вирішення спору, часткове задоволення позовних вимог, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката с неспівмірним зі складністю справи, ціною позову, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію розумності та їх стягнення у повному обсязі становить надмірний тягар для відповідачів, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, просить суд не брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, які позивач не надіслав відповідачеві ОСОБА_2 . На підставі викладеного просить відмовити позивачеві у відшкодуванні судових витрат в частині перевищення попередньому (орієнтовному) розрахунку (10 000,00 грн), у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог ст. 270 ч.4 ЦПК України, їх неприбуття у судове засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість вимог заяви про ухвалення додаткового рішення, суд приходить до наступного висновку

По даній цивільній справі 24.09.2025 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено частково. Під час ухвалення рішення, судом не було вирішено питання про витрати, понесені позивачем, пов`язані з розглядом справи, а саме: на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення у тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно положень ч.1, п. п. 1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Цивільне процесуальне законодавство окреслило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч .3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов висновків, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України».

Згідно з вимогами ст. ст. 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу представником позивача до суду надано:

Договір про надання правничої допомоги АО-2 від 12.01.2024 року (Т.2 а.с. 112-113);

Додаток від 15.09.2025 до договору про надання правової допомоги №АО-2 від «12» січня 2024 року між АО "ЮК "Керницька та Партнери" та ОСОБА_1 (Т.2 а.с. 175 зворот). Відповідно до п. 2, 3 Додатку від 15.09.2025 до Договору про надання правової допомоги №АО-2 від «12» січня 2024 року між АО "ЮК "Керницька та Партнери" та ОСОБА_1 , гонорар Адвокатського об`єднання відповідно до п. 3.3 Договору про надання правничої допомоги у межах представництва інтересів клієнта в суді першої інстанції в межах судової справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про заборгованості за договором позики не може бути меншим фіксованого розміру гонорару, який становить 35 000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень).

Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 25.09.2025 до Договору про надання правничої допомоги №АО-2 від 12.01.2024 року (Т.2 а.с. Т.2 а.с. 205-206), відповідно до якого витрати позивача на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Юридична компанія «Керницька та Партнери» складають 49 000,00 грн.

Окрім того, представник позивача подав до суду докази понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу Адвокатського об`єднання «ЮРЕКС»:

Договір про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 (Т.2 а.с. 172 зворот- 173);

Договір про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та адвокатом Макаровою А.Ф. (Т.2 а.с. 173 зворот 174);

Додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 08.11.2024 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 (Т.2 а.с. 174 зворот);

Акт прийому-передачі наданих послуг № 1 від 11.09.2025 між АО "Юрекс" та ОСОБА_1 (Т2 а.с. 175), відповідно до якого винагорода Адвокатського об`єднання «Юрекс» (гонорар) за надання правничої допомоги Клієнту у визначений період складає 11 000,00 грн.;

Квитанція про оплату від 11.11.2024 (Т.2 а.с. 176 зворот);

Квитанція про оплату від 25.02.2025 (Т.2 а.с. 177 зворот);

Квитанція про оплату від 02.04.2025 (Т.2 а.с. 176);

Квитанція про оплату від 18.04.2025 (Т.2 а.с. 177);

Квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача про надання правової допомоги від 15.09.20205 року (Т.2 а.с. 178, 179)

Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачам, суд вважає, що розмір витрат підлягає зменшенню.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Як вбачається з матеріалів справи, та заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 000,00 грн.

З урахуванням вище викладеного, проаналізувавши наведений опис наданих позивачу Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «Керницька та Партнери» та АО «Юрекс» послуг, враховуючи конкретні обставини справи, яка розглядалася в порядку спрощеного загального провадження, а також, враховуючи вимоги з якими позивач звернувся до суду, усталену практику з розгляду таких спорів, беручи до уваги співмірність позовних вимог та вартість послуг Адвокатського об`єднання «Юридична компанія «Керницька та Партнери» та АО «Юрекс» у справі, визначених в розмірі 60 000,00 грн., розумності їхнього розміру, необхідність таких витрат для даної справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу витраченого адвокатами на надання правничої допомоги, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача до 30 000,00 грн., що буде пропорційним з обсягом наданої правничої допомоги та відповідатиме принципам розумності і співмірності.

Таким чином, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, належить ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання про судові витрати, та на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 30 000, 00 грн.

Керуючись ст. ст. 137, 270, 381 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кернецької Оксани Вікторівни - задовольнити частково.

Стягнути в рівних частках із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 (тридцять тисяч гривень) 00 копійок.

В решті вимог заяви відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Відомості сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Н.В. Чернова