провадження №2/279/2412/25 Справа № 279/5393/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Гончаровою Ю.Ю.., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу №279/5393/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зазначивши, що 02.09.1989 року з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано г/о ЗАГС м.Коростень Житомирская область (запис російською мовою) та зроблено актовий запис №486. Мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалось, між ними відсутнє взаємопорозуміння та довіра, кожен живе своїм життям, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують.

Просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, залишивши їй прізвище ОСОБА_5 . Дітей просить залишити проживати з нею.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач належним чином повідомлявся про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації, копію ухвали про відкриття провадження з додатками отримав 10.10.2025 року), відзив на позов та інших заяв не подав.

Дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов висновку про наступне :

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 02.09.1989 року сторонами було укладено шлюб, який було зареєстровано г/о ЗАГС м.Коростень Житомирская область (запис російською мовою) та зроблено актовий запис №486.

З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде суперечити їхнім інтересам, тому позов у цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Щодо вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей суд приходить до наступного висновку.

Сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають позивачем, а тому просить залишити дітей проживати з нею.

Відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Як вбачається з ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, за даною нормою, батьки самостійно визначають місце проживання дитини і тільки за наявності спору - звертаються щодо захисту прав - до суду чи ООП.

При цьому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент розгляду справи виповнилось 16 років.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Звертаючись з позовом, позивач одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просила суд фактично констатувати, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому їх місце проживання. Тобто, визначення місця проживання дитини з одним з батьків при розірванні шлюбу і залишення дитини на проживання мають різні значення.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини та не заявлення вимоги щодо вирішення такого, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особисту прихильність дитини до кожного з них; вік дитини, стан її здоров`я; особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При цьому, у такому випадку, відсутні підстави для участі у справі органу опіки та піклування і суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачем у проживанні дитини із матір`ю.

Зважаючи на те, що сторони не позбавлені звернутися із вимогою про визначення місця проживання дітей у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, а наявність спору з даного приводу на даний час жодними доказами не підтверджено, то позов в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст.24,104,105,110-113,160 Сімейного кодексу України,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м.Бердичів Житомирської області, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем м.Коростень Житомирської області, укладений 02.09.1989 року та зареєстрований г/о ЗАГС м.Коростень Житомирская область (запис російською мовою) (актовий запис №486), розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 іменувати прізвищем ОСОБА_5 .

В задоволенні решти вимог - відмовити

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання/реєстрації/знаходження: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області, 06.03.1997 року.

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання/реєстрації/знаходження: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області, 24.12.1997 року.

Суддя Леся НЕДАШКІВСЬКА

копія згідно з оригіналом