Справа № 752/7255/25
Провадження № 2/752/5261/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.10.2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Моркотун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про стягнення заборгованості за договором позики.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 22 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики №220824-10, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 52 312,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ "Приватбанк" на дату укладення цього договору еквівалентно 2 170 948,00 грн., а позичальник зобов"язувався повернути позику у визначений цим договором строк, не пізніше ніж через 24 дні з моменту укладення цього договору, тобто до 15 вересня 2024 року. Згідно ч. 11 договору у разі прострочення виконання зобов"язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов"язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Станом на 19 березня 2025 року позичальник свої зобов"язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 2 170 948,00 грн. Згідно п. 9 договору сторонипогодили, що у випадку змінкурсу у п. 1 цього договору, позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позикиё. за комерційним курсом продажу долару США, встанволеному АТ КБ "Приватбанк" на день здійснення кожного платежу за цим договором.

За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача 2 170 948,00 грн. заборгованості та 15 140,00 грн. судового збору.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року відкрито загальне прзовне провадження у даій справі. (а.с. 15)

Відповідач ОСОБА_2 надіслав відзив на позовну заяву. Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач передав грошові кошти у якості завдатку за власний автомобіль, що підтверджується розпискою, доданою ним же до позовної заяви. Відповідач передав позивачу вказаний автомобіль разом з ключами і технічним паспортом. На підтвердження домовленостей між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було складено і підписано договір комісії, акт огляду реалізованого транспортного засобу Porsche panamera, акт прийому-передачі вказаного автомобіля. ОСОБА_1 отримав автомобіль в своє розпорядження одразу ж після підписання вказаних документів. Таким чином, всі дії сторін свідчать про намір здійснити купівлю-продаж авто, а не позику.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач до подання даної позовної заяви звернувся до поліції із заявою про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за шахрайство. Обвинувальний акт надійшов до Голосіївського районного суду м. Києва, справа №752/8790/25, провадження №1-кп/752/1862/25). Судовий розгляд триває.

ОСОБА_1 надіслав до суду відповідь на відзив. (а.с. 43) Просить задовольнити позов та стягнути з відповідача 2 188 734,08 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позиваса підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позв.

Відповідач та йогопредставник в судове засідання повторно не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися судом.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частиною другою ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані вище висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року № 6-2789цс16.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 надав суду договір позики від 22 серпня 2024 року, укладений між сторонами у справі, згідно умов якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 52 312,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ "Приватбанк" на дату укладення цього договору еквівалентно 2 170 948,00 грн., а позичальник зобов"язувався повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченому цим договором буде 41 808,00 доларів США за курсом АТ КБ "Приватбанк" на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 24 дні з моменту укладення цього договору, тобто до 15 вересня 2024 року включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною. (а.с. 4)

Також позивач надав розписку ОСОБА_2 від 22 серпня 2024 року, згідно якої останній отримав завдаток за автомобіль Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний йому на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткачуком С.В., зареєстрованої в реєстрі 04 червня 2024 року за № 1324, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , виданого 05.03.2023 р., ТСЦ 8046, від ОСОБА_1 в розмірі 52 312,00 доларів США, що за курсом продажів доларів США в АТ КБ "Приватбанк" на день укладення цього договору еквівалентно 2 170 948,00 грн. Відповідач зобов"язувався повернути ОСОБА_1 завдаток до 15 вересня 2024 року включно. У разі неповернення зобов"язувався передати вказаний автомобіль у власність ОСОБА_1 , яким він може розпоряджатися на свій власний розсуд. (а.с. 5)

Заперечуючи проти позову відповідач зазначав, що фактично між сторонами було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позивач передав грошові кошти у якості завдатку за власний автомобіль, що підтверджується розпискою, доданою ним же до позовної заяви. Відповідач передав позивачу вказаний автомобіль разом з ключами і технічним паспортом.

З матеріалів справи вбачається, що 04.06.2024 року було складено і підписано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ткачуком С.В., згідно якої ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 бути представником з усіх питань, що стосуються експлуатації та користування належним їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 8046, 05 березня 2023 року, автомобілем Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , при необідності зняти автомобіль з обліку в органах МВС та продати за ціну та на умовах за його розсудом з правом отримання грошових коштів.(а.с. 37)

На підтвердження домовленостей між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 15 серпня 2024 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , від імені якої діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності від 04.06.2024 року, укладено договір комісії №5616/240005/5 вказаного транспортного засобу.(а.с. 38)

15 серпня 2024 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підписано акт прийому - передачі №К150824-10, згідно якого ОСОБА_1 прийняв на відповідальне зберігання автомобіль Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . В період зберігання ОСОБА_1 зобов"язувався не відчужувати, не знімати з обліку автомобіль та забезпечити його зберігання. Під час дії розписки автомобіль буде знаходитись на стоянці. Строк дії розписки до 15 вересня 2024 року включно. У випадку не погашення заборгованості за договором від 15.08.2024 року ОСОБА_1 має право розпоряджатися вказаним автомобілем пісдя спливу строку розписки на власний розсуд. (а.с. 34)

16.08.2024 року між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №5616/24/000575.(а.с. 40)

16 серпня 2024 року складено акт огляду реалізованого ТЗ Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . (а.с. 33)

Таким чином, ОСОБА_1 отримав автомобіль Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в своє розпорядження.

Також судом встановлено, що 24 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченогоч. 5 ст. 190 КК України, у зв"язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відповідний запис за №0002904. Після завершення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 190 КК України направлено до Голосіївського районного суду м. Києва, де триває судовий розгляд. (справа №752/8790/25, провадження 1-кп/752/1862/25. (а.с. 35-36)

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Положеннями статті 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Положеннями статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.205 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають на підставах, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).

ЦК України не визначає форми для укладення договорів щодо купівлі-продажу транспортних засобів.

Відповідно до ст.1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Положеннями ч.1 ст. 1007 ЦК України встановлений обов`язок довірителя видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

В порядку ч. 1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові від 12 серпня 2021 року у справі № 201/6221/19 Верховний Суд наголосив, що «факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.»

Як вбачається зі змісту розписки, 22 серпня 2024 року ОСОБА_2 склав розписку про те, що він отримав завдаток за автомобіль Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 від ОСОБА_1 в розмірі 52 312,00 доларів США та зобов"язувався повернути його до 15 вересня 2024 року, а у разі неповернення - передати вказаний автомобіль у власність ОСОБА_1 , яким він може розпоряджатися на свій власний розсуд.

З огляду на зміст вказаної розписки, суд дійшов висновку, що позичальник отримав від позикодавця у борг грошову суму в розмірі 52 312,00 доларів США в якості передоплати за автомобіль Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Такі дії сторін свідчать про намір здійснити купівлю-продаж авто. Наявні в матеріалах справи письмові доакзи свідчать про укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу з додержанням письмової форми договору.

Зважаючи на те, що на виконання умов договору ОСОБА_1 отримав автомобіль Porsche panamera, 2020 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в своє розпорядження, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики.

З огляду на викладене, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя