Провадження № 2/638/5617/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

за участю секретаря судового засідання Двойних А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

ТОВ «Споживчий центр» (далі позивач) звернулося до суду з позовною заявою, сформованою в системі «Електронний суд» і просило стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач) на його користь заборгованість за кредитним договором № 17.05.2024-100002439 від 29.07.2024 у розмірі 16964,52 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 17.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17.05.2024-100002439 строком на 98 днів. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн. Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія пов`язана з наданням кредиту 7 % та становить 490 грн. На виконання умов договору ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти у розмірі 7000 грн. ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 16964,52 грн.

Ухвалою суду від 25.06.2025 по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

20.10.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він частково визнав позовні вимоги. Зокрема просив суд відмовити в частині нарахованої суми стягнення за неустойкою.

27.10.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив згідно якої просив суд задовольнити позов у повному обсязі із підстав, вказаних в ньому.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні правовідносини.

17.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 17.05.2024-100002439 шляхом підписання заявки кредитного договору, за умовами якого сума кредиту становить 7000 грн., строк на який надається кредит 98 днів, дата повернення кредиту 22.08.2024, процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду, комісія пов`язана з наданням кредиту 7 % та становить 490 грн., реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів за договором 5457-08ХХ-ХХХХ-1265.

Кредитний договір № 17.05.2024-100002439 від 17.05.2024 відповідачем ОСОБА_1 підписано електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) Е391.

17.05.2024 ОСОБА_1 прийнято пропозицію про укладення кредитного договору, яка підписана електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) Е391.

17.05.2024 на картковий рахунок ОСОБА_1 вказаний заявці кредитного договору, перераховано грошові кошти в сумі 7000 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано довідку розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 17.05.2024-100002439 від 17.05.2024, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 складає 16964,52 грн., з яких 5957,74 грн. основний борг; 7506,78 грн. проценти, 3500 грн. - неустойка.

Згідно частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Згідно частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно частини 12 та 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 17.05.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 17.05.2024-100002439 строком на 98 днів. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 7000 грн. Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія пов`язана з наданням кредиту 7 % та становить 490 грн. На виконання умов договору ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти у розмірі 7000 грн.

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання за кредитним договором № 17.05.2024-100002439 від 17.05.2024, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитом та комісії.

На виконання умов договору ОСОБА_1 перераховано кредитні кошти у розмірі 7000 грн.

Відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на часткове погашення боргу, а саме перераховано 3000,00 грн.

Заборгованість ОСОБА_1 складає 16964,52 грн., з яких 5957,74 грн. основний борг; 7506,78 грн. проценти, 3500 грн. - неустойка.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи зазначені норми права та надані суду докази суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені кредитним договором № 17.05.2024-100002439 від 17.05.2024 у розмірі 16964,52 грн., з яких: 5957,74 грн. основний борг; 7506,78 грн. проценти, 3500 грн. - неустойка.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України).

Нарахування неустойки за прострочення за кредитним договором № 17.05.2024-100002439 від 17.05.2024 ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 3500 грн. здійснено після 24.02.2022, тобто у період дії в Україні воєнного стану.

Відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 3500 грн. задоволенню не підлягають.

Що стосується стягнення комісії варто вказати, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за надання кредитних коштів є нікчемними.

За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач частково сплачував кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості, однак позивачем було першочергово зараховано їх в рахунок погашення комісії та відсотків.

Подвійне стягнення і комісії, і процентів за користування кредитом не передбачено чинним цивільним законодавством та не кореспондується з принципами справедливості, добросовісності та розумності, які згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України відносяться до загальних засад цивільного законодавства. Тому борг по сплаті комісії в розмірі 490 гривень 00 копійок підлягає виключенню із загального розміру боргу за кредитним договором (зокрема з тіла кредиту).

Оскільки суд дійшов до висновку, що стягнення з відповідача заборгованості за комісією та неустойкою є неправомірною, то кошти розподіленні на погашення заборгованості за комісією мають бути враховані на погашення заборгованості за кредитом.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 17.05.2024-100002439 від 17.05.2024 у розмірі 12974,52 грн., з яких: 5467,74 грн. основний борг; 7506,78 грн. проценти.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).

При зверненні до суду за позовом позивачем сплачено судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого частиною 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2422,40 грн.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 263, 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» заборгованість у загальному розмірі 12974 (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят чотири) грн. 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» судовий збір у розмірі 1852 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві) грн 66 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя