Справа №295/9573/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі : головуючого судді Зосименко О.М.,

секретаря судового засідання Хінцинської В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління Пенсійного фонду України в Житомирської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

установив:

Позивач звернувся до суду із позовом до про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його прав при умисному невиконані рішень суду від 15.11.2023 року у справі № 240/19287/23, та від 05.11.2024 року у справі №240/11896/24 в обґрунтування якого вказав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року по справі № 240/19287/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , з 01.04.2019 р. належної пенсії з урахуванням усіх складових (основних та додаткових) грошового забезпечення відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ХЗ66010 від 15.09.2022 р. про грошове забезпечення для перерахунку пенсії за нормами чинними станом на 05.03.2019 р., з урахуванням проведених виплат. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року по справі № 240/11896/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату Позивачу щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з 01.01.2024 р., з урахуванням проведених виплат. Вказані рішення суду набули законної сили, однак, до цього часу не виконані. Зокрема, кількість коштів, нарахованих, але не сплачених позивачу, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року по справі № 240/19287/23 становить 210 746,47 грн. Кількість коштів, нарахованих, але не сплачених позивачу, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року по справі № 240/11896/24 становить 24 000,00 грн. Проте, рішення суду із? за бездіяльності відповідачів та Держави України на час звернення до суду не виконане. Вищевказані рішення суду залишаються не виконаними біля двох років. Таким чином, бездіяльність Держави Україна у невиконанні вищевказаних рішень суду є очевидною та, відповідно, протиправною. Вказана бездіяльність відповідача тривалим невиконанням судового рішення спричиняє позивачу моральну шкоду, яка має вираз у порушенні його права на мирне володіння своїм майном, грошовими коштами, яке присуджене йому рішенням суду, збитками, викликаними обезцінюванням його грошей внаслідок інфляції тощо.

Представник пенсійного фонду напарив відзив в якому не погоджується із твердженнями позивача в позовній заяві та просить відмовити в задоволенні позову.

Представник Держаної казначейської служби України направив відзив в якому вказав, що боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

В судове засідання сторони не з`явились, представник позивача направив заяву в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися повідомленні про розгляд справи належним чином.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Житомирській області та отримує пенсію відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».(а.с.10)

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року по справі № 240/19287/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , з 01.04.2019 р. належної пенсії з урахуванням усіх складових (основних та додаткових) грошового забезпечення відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ХЗ66010 від 15.09.2022 р. про грошове забезпечення для перерахунку пенсії за нормами чинними станом на 05.03.2019 р., з урахуванням проведених виплат.(а.с.11-12)

Також рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року по справі № 240/11896/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату Позивачу щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 р. № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", починаючи з 01.01.2024 р., з урахуванням проведених виплат.(а.с.13-14 )

Зокрема, кількість коштів, нарахованих, але не сплачених позивачу, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року по справі № 240/19287/23 становить 210 746,47 грн.

Кількість коштів, нарахованих, але не сплачених позивачу, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року по справі № 240/11896/24 становить 24 000,00 грн.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Право на судовий захист гарантується Конституцією України (ст. ст. 8, 56, 129-1), міжнародними договорами України і включає, у тому числі, і право на виконання судового рішення у розумний строк, яке реалізується за допомогою створення державою умов і забезпечення виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України, пункт перший ст. 6 Конвенції).

Конституція України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Ці положення також відображені у ст. ст. 1, 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», із уточненням щодо кола осіб, а саме: судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об`єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Відповідно доч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При визначенні розміру компенсації моральної шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням комплексного аналізу статей 3, 15, 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України компенсація за порушення права на виконання судового рішення у розумний строк як захід відповідальності держави має на меті відшкодування заподіяної немайнової шкоди фактом порушення процедурних умов, що забезпечують реалізацію цього права упродовж розумного строку, незалежно від наявності чи відсутності вини органів, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, інших державних органів та їх посадових осіб, хоча законом у цьому випадку передбачена умисна форма вини особи, що завдала моральної шкоди.

Розглядаючи вимоги про компенсацію, суд встановлює факт порушення права на виконання судового рішення в розумний строк, виходячи зі змісту судових актів та інших матеріалів справи з урахуванням правової та фактичної складності справи, поведінки заявника, ефективності та достатності дій суду або судді, що здійснюються з метою своєчасного розгляду справи, ефективності та достатності дій органів, організацій або посадових осіб, на які покладено обов`язок щодо виконання судових актів, характер дій та діяльності, спрямованих на своєчасне виконання судового акта, загальної тривалості провадження у справі і виконання судового акта.

Оскільки сам факт порушення права не виконання судового акта в розумний строк свідчить про заподіяну немайнову шкоду (порушення права на судовий захист), її відшкодування не залежить від вини органу або посадової особи. Особа, яка звернулася із заявою про компенсацію, не повинна доводити наявність цієї шкоди. Встановлення факту порушення права на виконання судового акта (рішення) в розумний строк є підставою для присудження компенсації.

Згідно зч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та практику Суду як джерело права.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні. Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року) «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року.

У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» від 12 жовтня 2017 Європейський суд посилається на рішення у справі «Бурдов проти Росіїї (№2), де, зокрема, вказано, що у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий прогрес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01.07.2010 зокрема зазначив: Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення у справі «Антипенко проти Російської Федерації», скарга № 33470/03, § 82; у справі «Пшеничний проти Російської Федерації», скарга № 30422/03, § 351; у справі «Гарабаев проти Російської Федерації, скарга № 38411/02, § 113.

Згідно з п. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права доспірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у свої постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц вказала, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Отже, відповідно до покладених законом завдань і функцій, Пенсійний фонд України в особі уповноважених територіальних органів є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій та одночасно учасником цивільних правовідносин щодо відшкодування шкоди, завданої діями його підрозділів та посадових осіб.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ЦПК України). Критерії оцінки судом наданих сторонами доказів визначені у ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Судом встановлено, що діями відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях через порушення прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір пенсії. Крім того, позивачу доводилося неодноразово звертатися до відповідача з метою реалізації свого права на підвищення пенсії, що призводило до порушення звичайного способу життя позивача. Тривале невиконання судових рішень викликало у нього відчуття несправедливості, зневіри у справедливість, моральну напругу, стурбованість тривалістю виконання судових рішень та невизначеністю термінів виконання.

Протиправні дії Відповідача щодо не здійснення своєчасного перерахунку і невиплати в перерахованому (збільшеному) розмірі пенсії та тривале зволікання у виконанні цього обов`язку, що підтверджено вказаними вище рішеннями суду, які набрали законної сили та до теперішнього часу залишаються не виконаним, негативно впливає на моральний стан позивача.

Крім того, як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 07.05.2002 року у справі «Бурдов проти Росії», для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування. У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) (п. 26) ЄСПЛ зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц зазначила, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004) зауважив, що держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19.02.2009 у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлені Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган.

Отже, протиправними діями відповідача щодо невиплати позивачу належних сум пенсії порушено, гарантоване Конституцією та Законами України, Протоколом 1 до «Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 4листопада 1950року, право Позивача на отримання та мирне володіння майном, що знайшло своє підтвердження належними та допустимими доказами.

Розмір відшкодування моральної шкоди входить до предмета доказування.

При визначенні розміру стягнення суд ураховує тривалість невиконання рішень суду понад два роки, сумарний розмір коштів, які не були виплачені позивачу у відповідний строк.

З урахуванням характеру та тривалості моральних страждань позивача, негативних наслідків від перенесених ним моральних та психоемоційних травм, виходячи із засад розумності, справедливості, виваженості, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути у рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн, завданої невиконанням судових рішеннь в частині виплати пенсії, належної позивачу.

Саме такий розмір стягнення забезпечить належну сатисфакцію отриманої позивачем моральної шкоди та не призведе до надмірного його збагачення.

Що стосується вимог про стягнення судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, то такі, на думку суду, підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Позивач просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 20 000,00 грн. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, подано протокол погодження гонорару від 08.07.2025 року за договором про надання правничої допомоги від 17.04.2025 року, укладений між позивачем та адвокатом Бородін Дмитро Вікторович, вартість професійної правничої допомоги адвоката за представництво інтересів клієнта при розгляді справи за позовом клієнта про стягнення моральної шкоди у зв`язку з тривалим не виконанням судового рішення є фіксованою.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, доходить до висновку, що у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, у розмірі 2 000,00 грн.

Керуючись ст. 12,13,81,258,259,265,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 2 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне територіальне управління Пенсійного фонду України в Житомирської області (м. Житомир, вул. Ольжича 7, ).

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області (м. Житомир бульвар Новий, 5, ).

Відповідач: Державна казначейська служба України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Суддя О.М. Зосименко