Справа № 381/3894/24
Провадження № 2/369/3542/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28.10.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., при секретарі судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області в м. Києві цивільну справу № 381/3894/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «АЛЬФА-ГАРАНТ», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника за довіреністю ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія" "Альфа-Гарант" та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, та стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 05 лютого 2024 року на перехресті вулиць Доброго Дуба та Доброго Шляху в с. Гатне, Фастівського р-ну, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ,під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого належний ОСОБА_1 автомобіль зазнав технічних ушкоджень.

Відповідно до складеного на місці ДТП європротоколу винним в даній ДТП являється водій PEUGEOT307, д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 .

Відповідальність відповідача-2 на момент настання пригоди, була застрахована в ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218232406.

На підставі поданих позивачем документів, страховик визнав вказану вище подію страховим випадком та сплатив на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 32 916 грн. 24 коп., що на думку позивача є не достатнім та безпідставно заниженим.

На підтвердження власної позиції разом з позовною заявою позивачем було надано висновок експерта № 4201 від 20.05.2024 року, що складений судовим експертом Филь Олегом Павловичем. Згідно цього висновку вартість ремонту автомобіля DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 без урахування зносу = 55 268 грн. 15 коп., вартість ремонту автомобіля DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 з урахування зносу = 42 258,20 грн.

Оскільки за результатами висновків судового експерта сплаченого страхового відшкодування не достатньо для відновлення порушеного права, позивач просив стягнути з відповідача-1 ТДВ "СК АЛЬФА-ГАРАНТ" 5 763 грн. 92 коп. несплаченого страхового відшкодування та з відповідача-2 різницю між фактичним заявлених вимог, вважаючи їх необґрунтованими та недоведеними. Посилався на те, що страховиком було виконано покладені на нього за законом обов`язки. Страховик зазначив, що прийняте рішення, щодо сплаченого страхового відшкодування було прийнято на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № ЦВ/24/0819, згідно якого вартість ремонту автомобіля DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту зносу = 32 916 грн. 24 коп., а коефіцієнт зносу становить 0,7. Посилався на те, що позивачем не спростовано розрахунок страховика. В той самий час зазначив, що наданий позивачем висновок експерта № 4201 від 20.05.2024 року судом має бути визнаний не належним доказом.

15.09.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява, в якій останній повідомив, що 10.07.2025 року між ОСОБА_1 та ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" була укладена угода про доплату страхового відшкодування, якою досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування в розмірі 2881,96 грн.

Зважаючи надане позивач відмовляється від позовних вимог до ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" та подальший розгляд справи просив розглядати за наступними позовними вимогами: 1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, в розмірі 13009 грн. 95 коп.; 2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, в розмірі 10 000 грн. 00 коп.; 4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , документально підтверджені судові витрати, а саме: - Витрати на проведення судової авто товарознавчої експертизи в розмірі 4726 грн. 26 коп. - Судовий збір в розмірі 2050 грн. 46 коп.

Того ж дня надійшла заява від представника позивача, в якій він надав пояснення до заяви про відмову від позовних вимог до ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ", щодо розподілу судових витрат.

Суд враховуючи процесуальне право позивача визначене пунктом 1 частиною 2 статті 49 ЦПК України, що полягає у праві відмовитись від позову або частини заявлених вимог, подальший розгляд справи здійснював виходячи з вимог, що заявлені позивачем до відповідача-2.

Відповідач-2 власним правом на надання відзиву, клопотань та заяв не скористався.

У судове засідання, що було призначено на 18.09.2025 року в 10:30 годин сторони по справі не з`явились. Про час та дату були повідомлені судом в належний спосіб та завчасно.

Представник позивача ОСОБА_3 через електронний суд направив заяву про проведення судового без його участі, просив задовольнити позов, з урахуванням відмови позовних вимог, в частині до ТДВ "СК"АЛЬФА-ГАРАНТ".

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

05 лютого 2024 року на перехресті вулиць Доброго Дуба та Доброго Шляху в с. Гатне, Фастівського р-ну, Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та транспортного засобу PEUGEOT307, д.н.з. НОМЕР_3 ,під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого належний ОСОБА_1 автомобіль зазнав технічних ушкоджень,а йому як власнику майна було завдано майнової шкоди.

Учасниками дорожньо-транспортної пригоди спільно було складено європротокол, з якої вбачається винні дії водія ОСОБА_2 .

Право власності позивача на автомобіль DAEWOO LANOS, д.н.з. НОМЕР_1 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Відповідальність відповідача-2 на момент настання пригоди, була застрахована в ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218232406.

13.05.2024 року ТДВ "СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" сплатили на користь позивача страхове відшкодування 32916,24 грн, 25.07.2025 року за угодою доплатили ще 2881,96 грн.

Верховний Суд України у Постанові від 21.12.2020 року № 911/286/20 зробив висновок про те, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспортну суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової авто товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Враховуючи, що висновок експерта № 4201 від 20.05.2024 року відповідає вимогам статті 102 ЦПК України, містить підпис експерта про обізнаність про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та його підготовлено для подання до суду, право на яке визначено для позивача статтею 106 ЦПК України, суд вважає, що даний доказ є належним та допустимим. Він може бути покладений в основу судового рішення, він не спростований сторонами по справі, як і відсутні в матеріалах справи інші докази, які б ставили під сумнів цей доказ.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2ст. 1187 ЦК України).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

У постанові Верховного Суду України від 30.10.2019 року справа № 753/4696/16-ц провадження № 61-30908св18 зроблено висновок про те, що посилання судів попередніх інстанцій, як на підставу відмови у стягненні шкоди з відповідача, на те, що витрати стягуються судом лише після проведення ремонтних робіт автомобіля та доведеності їх сплати є помилковими, не ґрунтуються на законі і не відповідають обставинам цієї справи. Позивачем заявлено вимоги, зокрема до відповідача, про відшкодування заподіяної ним шкоди (збитків) до яких законом віднесено також і витрати, які особа як вже зробила так і мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому реальних збитків (вартості відновлювального ремонту), а відповідачами не спростовано заявлений позивачем розмір шкоди будь-якими іншими належними доказами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IVвиникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IVвипадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IVне має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Суд враховує, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 05 лютого 2024 року, відбулась внаслідок неправомірних дій водія ОСОБА_2 . Між його неправомірними діями та шкодою завданою позивачу є безпосередній причинний зв`язок.

На переконання суду, позивачем доведено розмір завданого йому фактичного розміру шкоди в розмірі55 268 грн. 15 коп., оскільки приписи ст. 22 ЦК України свідчать про наявність права на відшкодування збитків (витрат) не тільки тих яких особа понесла, а й ті які мусить понести для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 13 009 грн. 95 коп., з розрахунку 55 268 грн. 15 коп. - 42 258 грн. 20 коп.

За положеннями ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У справі встановлено протиправність дій відповідача, які спричинили пошкодження майна позивача, що відповідно до положень ст.23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Виходячи із засад розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна останнього.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем на підтвердження здійснених судових витрат надано квитанцію про оплату послуг судового експерта у розмірі 6 820 грн. 00 коп.., а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру заявлених до нього вимог.

Враховуючи, що вимоги в частині до страховика складають 30,7 % від загальних позовних вимог (5763, 92* 100/18773,87). 30,7% від вартості експертизи 6 820 грн. 00 коп. = 2093 грн. 74 коп. 6 820 грн. 00 коп. - 2093 грн. 74 коп. = 4 726 грн. 26 коп. саме такий розмір підлягає до стягнення з відповідача-2 по справі.

Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмір 2 050 грн. 56 коп. з розрахунку 1211 грн. 20 коп. судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди 839, 36 грн. судовий збір за вимогу матеріального характеру (1211 грн. 20 коп. - 371 грн. 84 коп. + 1211 грн. 20 коп.)

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 79, 81, 141, 258-259, 264-266, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, та стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 13009 грн. 95 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2050 грн. 56 коп. та понесені витрати на оплату послуг судового експерта у розмірі 4726 грн. 26 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 28.10.2025 року.

Суддя А.В. Янченко