Справа № 163/2865/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О. С.
Провадження № 22-ц/802/922/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Трикош Н. І.,

представника зявника Скоробогатька В. Ю.,

розглянувши в місті Луцьку в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Руденський психоневрологічний інтернат, Виконавчий комітет Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області як орган опіки і піклування, про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуном недієздатної особи, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав до суду дану заяву та просив ухвалити рішення про звільнення Руденського психоневрологічного інтернату від повноважень опікуна над його недієздатною матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначення його опікуном .

Заява мотивована тим, що його мати рішенням суду від 12.02.2006 визнана недієздатною та по теперішній час перебуває під опікою Руденського психоневрологічного інтернату. Під час відвідування матері ОСОБА_3 висловила бажання, щоб він забрав її до себе додому. Заявник вільно спілкується з матір`ю, тому з огляду на бажання матері та спираючись на норми ЦК України, просив задовольнити заяву.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 30 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Руденський психоневрологічний інтернат, орган опіки та піклування виконавчий комітет Вишнівської сільської ради, про звільнення Руденського психоневрологічного інтернату від повноважень опікуна ОСОБА_3 та призначення його опікуном останньої залишено без задоволення.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що зазначене рішення суду ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове - про задоволення вимог заяви в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду даної справи судом неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Зазначає, що при відмові у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував того, що недієздатні особи є особливою категорією людей, які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно та на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував того факту, що недієздатна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має сина, який хоче, щоб їй був призначений опікун із членів родини, а не якийсь заклад, так як він має право періодично забирати ОСОБА_3 додому на певний час і вирішувати питання щодо її лікування, вирішення її майнових прав та питань побуту. Також не враховано, що недієздатна ОСОБА_3 перебувала в Руденському психоневрологічному інтернаті на підставі документів, які містили помилки щодо дати її народження та прізвища, що впливає на отримання соціальної пенсії по інвалідності недієздатною або її новим опікуном.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року було зупинено апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 727/5306/24, яке ухвалою від 16 жовтня 2025 року поновлено.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який брав участь через систему відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Представники заінтересованих осіб подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

З огляду на вимоги ст. 372 ЦПК України колегія суддів доходить висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явились.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 02 листопада 2006 року в справі № 2-о-19, з урахуванням ухвали цього ж суду від 29 квітня 2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатною, її опікуном призначено Руденський психоневрологічний диспансер в особі директора Товкач М.Д.

Заявник ОСОБА_1 недієздатній ОСОБА_3 доводиться сином, що підтверджується рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2025 в справі № 159/2066/25.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на утриманні в Руденському психоневрологічному інтернаті.

В адресованій компетентним органам нотаріально посвідченій заяві від 24.05.2025 заявник ОСОБА_1 просить призначити його опікуном над матір`ю ОСОБА_3 .

Рішенням виконавчого комітету Вишнівської сільської ради від 29.01.2025 № 1/15 заявнику ОСОБА_1 відмовлено у погодженні його кандидатури на опікуна над недієздатною ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю повного переліку документів, передбаченого чинним законодавством.

Відповідно до медичної довідки форми № 100-2/о від 23.05.2025 у заявника не виявлено ознак психіатричного та наркологічного захворювання.

За станом здоров`я заявник може бути опікуном, протипоказань не має, що вбачається із висновку про стан здоров`я громадянина, який бажає встановити опіку (піклування) від 23.05.2025.

У заяві про розгляд справи за відсутності представника Вишнівської сільської ради від 30.06.2025 № 1058/05-38/2-25 одночасно зазначено, що висновок про доцільність призначення опікуна ОСОБА_1 станом на зазначену дату не затверджувався.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Згідно із ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (ч.2 ст.62 ЦК України).

Частинами 2, 3, 4 статті 63 ЦПК України передбачено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

За змістом ст.66 ЦК України, якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

Відповідно до ч.1 ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Згідно із ч.2 ст.300 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Відповідно до пункту 3.2 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину.

Перелік документів, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, визначений у пункті 3.3 Правил опіки та піклування, серед яких, зокрема: акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

Отже, обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

При цьому, подання органу опіки та піклування повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У цій справі встановлено, що заявник ОСОБА_1 з метою вирішення питання призначення його опікуном над недієздатною матір`ю ОСОБА_3 звертався до органу опіки та піклування Вишнівської сільської ради, який рішенням від 29.01.2025 відмовив у погодженні його кандидатури опікуна через ненадання повного пакету документів.

Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження можливості саме заявника здійснювати повноваження опікуна. Відповідного подання органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , яке б за формою та змістом відповідало вимогам закону, у матеріалах справи немає.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у призначенні його опікуном ОСОБА_3 .

Проте, судом порушено норми процесуального права, які відповідно до п.1 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, а саме розглянуто справу неповноважним складом суду.

У випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді (частина друга статті 34 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).

У випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої статті 293 ЦПК України, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних (частина четверта статті 293 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2025 року в справі № 727/5306/24 вказано, що

під час вирішення питання про встановлення недієздатності особи суд одночасно вирішує питання про встановлення опіки і призначення їй опікуна (за поданням органу опіки та піклування), а склад суду з розгляду такої категорії справ одноособово змінився на визначення суду у складі одного судді та двох присяжних. Проте суд, установивши наявність підстав для визнання фізичної особи недієздатною, може не визначитися із питанням встановлення опіки та призначення опікуна в єдиному провадженні, зокрема з огляду на невідповідність подання органу опіки та піклування вимогам закону щодо його обґрунтованості, змісту та процесуальної форми. Законодавством не передбачено, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі. Питання встановлення опіки і призначення опікуна, як і питання зміни чи звільнення опікуна, є похідними у справах про визнання особи недієздатною, а їх вирішення у наступному судовому процесі після вирішення питання про недієздатність фізичної особи не свідчить про те, що вони стосуються окремого факту, а є наслідком вирішення питання про недієздатність. Більше того, заява про призначення заявника опікуном в іншому судовому процесі може розглядатися, лише якщо суд вже встановив недієздатність фізичної особи, щодо якої ініціюється питання опіки. Встановлення опіки і призначення опікуна, які ініційовані та розглядаються після вирішення питання про недієздатність фізичної особи, є по суті продовженням незавершеної процедури визнання недієздатною фізичної особи, яка потребує особливого захисту та опіки з боку іншої особи / закладу, а їх вирішення в іншому судовому процесі не впливає на правила визначення складу суду.

Отже, оскільки норми процесуального права, які визначають порядок розгляду судом питань про призначення, зміну, звільнення від виконання обов`язків опікуна (частина друга статті 300 ЦПК України), розміщені у главі 2 розділу IV ЦПК України, щодо якої у взаємозв`язку і з положеннями пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України існує безальтернативний припис, передбачений частиною четвертою статті 293 ЦПК України, про розгляд таких справ саме колегіальним складом суду (один суддя і двоє присяжних), та не передбачено диференційованого підходу щодо формулювання складу суду залежно від специфіки питання, яке є предметом судового розгляду відповідно до статті 300 ЦПК України. Таке тлумачення змісту частини другої статті 300 ЦПК України та пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України з огляду на специфіку спірних правовідносин та їх соціальну важливість відповідає принципам справедливості, розумності та узгоджується з положеннями Конвенції, зокрема пунктом 1 статті 6.

Тому до вимог про встановлення опіки і призначення опікуна, як і про його заміну чи звільнення, що вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, має застосовуватися правило визначення складу суду, передбачене у пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України щодо вимоги про визнання фізичної особи недієздатною; вимоги про встановлення опіки, призначення опікуна чи співопікуна, заміни опікуна або співопікуна чи звільнення від повноважень опікуна, які вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, підлягають розгляду судом першої інстанції у складі одного судді і двох присяжних.

Таким чином, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду відступив від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року у справі № 760/16466/23, щодо розгляду справи про призначення заявника опікуном недієздатної особи суддею одноособово.

Також у вказаній постанові зазначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України).

Отже, у справі, що переглядається, за наслідками розгляду заяви про встановлення опіки та призначення опікуном Любомльський районний суд Волинської області ухвалив оскаржуване рішення від 30 червня 2025 року одноособово, у складі одного судді (без двох присяжних). А тому, з огляду на висновки, викладені у наведеній постанові, судовий розгляд цієї справи повинен був здійснюватися судом у складі судді та двох присяжних.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Згідно із ч. ч. 4, 5 ст. 367 ЦПҐК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи, що справу в суді першої інстанції розглянуто неповноважним складом суду, вказане є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні заяви з наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 417 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 червня 2025 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Руденський психоневрологічний інтернат, Виконавчий комітет Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області як орган опіки і піклування, про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуном недієздатної особи відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді