Житомирський апеляційний суд
Справа №278/732/25 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/732/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» про захист прав споживача банківських послуг та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- зобов`язати ТОВ «Селфі кредит» припинити нарахування процентних платежів (процентів, комісій) відповідно до умов кредитного договору №1875453 від 04.11.2024, починаючи з 04.11.2024 і до закінчення особливого періоду в Україні, визначеного ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ТОВ «Селфі кредит» здійснити перерахунок сплачених процентних платежів (процентів, комісій) по кредитному договору №1875453 від 04.11.2024, та відповідно до кредитних договорів: №1454043 від 20.04.2024, №1575476 від 17.06.2024;

- стягнути із ТОВ «Селфі кредит» суми процентних платежів (процентів, комісії) по кредитному договору №1875453 від 04.11.2024, сплачених починаючи з 23.11.2024, та відповідно стягнути суми процентних платежів (процентів, комісії) по кредитним договорам №1454043 від 20.04.2024, №1575476 від 17.06.2024, укладених в період часу з 2024 року по теперішній час включно.

В обґрунтування позову зазначав, що 04.11.2024 між ним та ТОВ «Селфі кредит» було укладено кредитний договір №1875453, згідно умов якого банк надав йому кредит на поточні потреби в сумі 34000,00 грн., на умовах повернення кредиту разом із процентними платежами і комісіями. Вказує, що він з 23.05.2014 по теперішній час проходить військову службу в Збройних Силах України, є учасником бойових дій, неодноразово приймав участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Зазначає, що 26.12.2024 він звернувся до ТОВ «Селфі кредит» із заявою, у якій просив здійснити перерахування та повернення сплачених ним сум грошових коштів, як процентів за користування кредитом, а також із вимогою провести перерахунок надмірно сплачених відсотків по кредитам за період часу з 2024 року по теперішній час. Вказує, що йому була надана відповідь, відповідно до якої ТОВ «Селфі кредит» немає жодних правових підстав для повернення нарахованих по кредитним договорам та діючому договору відсотків, оскільки відповідна пільга надається лише за період безпосередньої участі в антитерористичній операції та іншим заходам під час дії кредитного договору. Підкреслює, що він з 23 травня 2014 року має право на звільнення від сплати пені і процентів за користування кредитом. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що оскаржуване судове рішення не відповідає ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції не проведено дослідження практики Верховного Суду у подібних справах. Вказує, що судом першої інстанції не вірно зроблено розділення осіб військовослужбовців на тих, що мають пільги та на тих, що не мають пільги. Зазначає, що судом першої інстанції не було звернуто увагу на дії (бездіяльність) кредитора під час надання відповіді на його заяву про припинення нарахування відсотків по кредиту, реструктуризацію боргу. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

26 вересня 2025 року на адресу суду від ТОВ «Селфі кредит» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання фінансових послуг, які врегульовані нормами ЦК України та нормами ЗУ «Про споживче кредитування». Вказує, що у пункті 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено як конкретно категорії військовослужбовців, які мають відповідати критеріям, встановленим у цьому пункті для відповідної категорії військовослужбовців, так і період, протягом якого не здійснюється нарахування неустойки (штрафу, пені) та процентів за користування кредитом. Зазначає, що згідно роз`яснення Міністерства оборони України викладеного в листі №220/7900 від 06.06.2024 у відповідь на запит Національного банку України (вих. №14-0004/40451 від 24.05.2024), щодо застосування пункту 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», встановлено, що військовослужбовці, які несуть інший вид військової служби (окрім як військовослужбовці, які були призвані за мобілізацією) мають право на застосування пільг передбачених п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» лише за період їхньої безпосередньої участі у зазначених вище заходах в особливий період. Вказує, що з наданих позивачем документів вбачається, що останній проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) з 15.07.2019 та безпосередню брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення в період з 06.03.2015 по 08.07.2015 та з 10.10.2015 по 15.01.2016 році, однак, в той час (період), між товариством та позивачем були відсутні договірні відносини. Вважає, що на підставі наданих позивачем документів відсутні підстави для припинення нарахування процентів за користування кредитом та здійснення перерахунку за договорами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 04.11.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі кредит» було укладено договір №1875453 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», згідно умов якого банк надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 34 000,00 грн., на умовах повернення кредиту разом із процентними платежами і комісіями згідно з умовами договору та згідно графіка щомісячних внесків за кредитним договором.

Відповідно до п.п.1.2.,1.3. сума кредиту складає 34 000,00 грн., строк кредитування 350 днів.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів, терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці (графіку платежів).

21.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Селфі кредит» із заявою про повернення сплачених відсотків та реструктуризацією кредиту на підставі ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

30.01.2025 ТОВ «Селфі кредит» надано відповідь, згідно якої пільги військовослужбовцям, які перебують на інших видах військової служби, відповідна пільга таким військовослужбовцям надається лише за період їхньої безпосередньої участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Також вказано про необхідність надати довідку про прийняття участі у відповідних заходах в період коли між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі кредит» існували договірні відносини, а саме з моменту укладення кредитного договору.

Відповідно до довідки №243 від 18.12.2024 виданою військовою частиною НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 15.07.2019 по теперішній час.

Довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №844/208 від 28.01.2025, встановлено що ОСОБА_1 дійсно в період з 06.03.2015 по 08.07.2015 та з 10.10.2015 по 15.01.2016 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в н. АДРЕСА_2 .

Посвідченням серії НОМЕР_2 підтверджено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір між позивачем та відповідачем у період безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях між сторонами не укладався, у свою чергу кредитний договір укладений - 04.11.2024. У період виконання умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, на ОСОБА_1 не поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до нього могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, оскільки позивач не заперечує укладання даного договору та користування ним. Також суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить здійснити перерахунок за договорами №1454043 від 20.04.2024, №1575476 від 17.06.2024 та стягнути із відповідача проценти, проте, останнім не долучено до позовної заяви вказаних договорів та не заявлено клопотання про їх витребування.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України та ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана)та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №686/13446/15.

Статтею 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону від 30 березня 2021 року №1357-ІХ, який набрав чинності з 23 квітня 2021 року, та яка діяла зі змінами, внесеними згідно із Законом №2459-IX від 27 липня 2022 року до 04 травня 2024 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Аналіз змісту цієї норми, якою доповнено Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» згідно із Законом України від 20 травня 2014 року №1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», проте у згаданій вище редакції свідчить, що вона поширюється на дві категорії військовослужбовців: (1) військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; (2) інші військовослужбовці, до яких належать військовослужбовці, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, під час дії особливого періоду.

Для першої категорії військовослужбовців щоб скористатися пільгою необхідно надати докази їх призову на військову службу саме за призовом під час мобілізації, на особливий період. При цьому, вказана пільга надається їм на весь час їх призову. Щодо надання пільги другій категорії військовослужбовців, тобто військовослужбовцям, які перебувають на інших видах військової служби, окрім військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, така надається їм у період перебування безпосередньо в районах та у період здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. При цьому, вказана пільга надається їм під час дії особливого періоду. Вказані обставини мають бути підтверджені відповідними документами, визначеними Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (із відповідними змінами).

Законом України від 21 березня 2024 року №3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», який набрав чинності 04 травня 2024 року, пункт 15 статті 14 викладено в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Аналіз змісту цієї норми дає підстави для висновку, що законодавець розширив категорію «інших» військовослужбовців, віднісши до неї військовослужбовців, які брали або беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, проте виключив із Закону положення про те, що надання цієї пільги такій категорії військовослужбовців обумовлюється їх перебуванням безпосередньо в таких районах та у період здійснення зазначених заходів.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №199/3051/14 (провадження №61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року №322/2/7142.

Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

У відповідності до пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Таким чином, статус військовослужбовця надається громадянину, який проходить військову службу відповідно до чинного законодавства України. Такого статусу особа набуває з часу початку проходження нею військової служби, визначеного законодавством.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 15.07.2019 по теперішній час, відтак має статус військовослужбовця Збройних Сил України.

Довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №844/208 від 28.01.2025, встановлено що ОСОБА_1 дійсно в період з 06.03.2015 по 08.07.2015 та з 10.10.2015 по 15.01.2016 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в н. АДРЕСА_2 .

Договір №1875453 про надання споживчого кредиту укладений ОСОБА_1 з ТОВ «Селфі Кредит» - 04.11.2024, у період коли ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не вимагав надання довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Відтак, нарахування ОСОБА_1 відсотків по договору №1875453 про надання споживчого кредиту від 04 листопада 2024 року, починаючи з 04.11.2024 є таким, що суперечитиме приписам ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 в частині припинення нарахування процентних платежів (процентів, комісій) відповідно до умов кредитного договору №1875453 від 04 листопада 2024 року, починаючи з 04.11.2024 з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, з огляду на встановлені у справі обставини, а також сформульовані у цій постанові висновки щодо застосування до ОСОБА_1 пільги передбаченої ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок процентних платежів за кредитним договором №1875453 від 04 листопада 2024 року.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Селфі кредит» суму процентних платежів (процентів, комісій) по кредитному договору №1875453 від 04.11.2024 сплачених починаючи з 23 листопада 2024 року, то колегія суддів зазначає наступне.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції).

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі №707/2882/19).

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Матеріали справи не містять доказів сплати ОСОБА_1 відсотків за договором №1875453 про надання споживчого кредиту від 04 листопада 2024 року, тому вимога про стягнення з ТОВ «Селфі кредит» суму сплачених процентних платежів по вказаному вище договорі задоволенню не підлягає.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання здійснити перерахунок сплачених процентних платежів по кредитних договорах №1454043 від 20.04.2024 та №1575476 від 17.06.2024, а також стягнення сплачених відсотків по вказаним вище договорам колегія суддів зазначає наступне.

У частині першій та пунктах 4, 5 частини першої статті 177 ЦПК України передбачено, що в позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 (справа №450/1686/17) та від 15.07.2019 (справа №235/499/17) зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Зі змісту позовної заяви слідує, що ОСОБА_1 просив:

- зобов`язати ТОВ «Селфі кредит» припинити нарахування процентних платежів (процентів, комісій) відповідно до умов кредитного договору №1875453 від 04.11.2024, починаючи з 04.11.2024 і до закінчення особливого періоду в Україні, визначеного ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ТОВ «Селфі кредит» здійснити перерахунок сплачених процентних платежів (процентів, комісій) по кредитному договору №1875453 від 04.11.2024, та відповідно до кредитних договорів: №1454043 від 20.04.2024, №1575476 від 17.06.2024;

- стягнути із ТОВ «Селфі кредит» суми процентних платежів (процентів, комісії), по кредитному договору №1875453 від 04.11.2024, сплачених починаючи з 23.11.2024, та відповідно стягнути суми процентних платежів (процентів, комісії) по кредитним договорам №1454043 від 20.04.2024, №1575476 від 17.06.2024, укладених в період часу з 2024 року по теперішній час включно.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 долучив лише договір №1875453 про надання споживчого кредиту від 04.11.2024, натомість останнім не долучено до позовної заяви кредитних договорів №1454043 від 20.04.2024 та №1575476 від 17.06.2024. Клопотань про їх витребування в суді першої інстанції ОСОБА_1 не заявляв. Отже суд позбавлений можливості встановити/спростувати правовідносини у даному випадку.

Відтак, позовні вимоги в частині зобов`язання здійснити перерахунок сплачених процентних платежів по кредитних договорах №1454043 від 20.04.2024 та №1575476 від 17.06.2024, а також стягнення сплачених відсотків по вказаним вище договорам задоволенню не підлягають.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції в частині припинення нарахування ОСОБА_1 процентних платежів відповідно до умов кредитного договору №1875453 від 04.11.2024 та в частині зобов`язання здійснити перерахунок процентних платежів по вказаному вище договорі зроблені з порушенням норм матеріального права, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, то з ТОВ «Селфі кредит» на користь держави необхідно стягнути 3633,60 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом (із розрахунку 1211,20 грн х 2 вимоги немайнового характеру х 150%).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» припинити нарахування ОСОБА_1 процентних платежів (процентів, комісій) по договору №1875453 про надання споживчого кредиту від 04.11.2024 з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» починаючи з 04 листопада 2024 року.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» здійснити перерахунок ОСОБА_1 процентних платежів (процентів, комісій) по договору №1875453 про надання споживчого кредиту від 04.11.2024 з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі кредит» на користь держави 3633,60 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11 листопада 2025 року.

Головуючий

Судді