Справа №701/826/25
Номер провадження2/701/474/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - І.Д.Калієвського

за участю секретаря - Г.І.Байдужої

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики.

На підставу своїх вимог спирається на те, що 13.03.2024 року позивач, ОСОБА_1 , дав в борг згідно договору позики розписки від 13.03.2024 75000 грн. (сімдесят п`ять тисяч гривень) ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою від 13.03.2024 року. Згідно розписки від 13.03.2024 року відповідач зобов`язувався повернути позику частинами по 6500 грн., строком до 20 квітня 2025 року, при цьому, одною з умов було погашення боргу часинами кожного місяця до 20 числа. Станом на 12.08.2025 сума боргу не виплачена. 01.06.2024 року ОСОБА_1 , дав в борг згідно договору позики розписки від 13.03.2024 160000 грн., (сто шістдесят тисяч гривень) ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою від 01.06.2024 року. Згідно розписки від 01.06.2024 року відповідач зобов`язувався повернути позику частинами по 13500 грн., строком до 15 червня 2024 року, при цьому, одною з умов було погашення боргу часинами кожного місяця до 15 числа. Відповідач пояснював, що ці кошти йому потрібні для купівлі автомобіля для господарських робіт. Станом на 12.08.2025 сума боргу не виплачена. Позивач зазначає, що відповідач є військовослужбовцем, який перебуває у СЗЧ. 14.08.2025 пояснив, що не збирається поки виплачувати борг, хоча за день до цього обіцяв частину коштів виплатити. Отже, загальна заборгованість за двома розписками від 13.03.2024 та від 01.06.2024 складає: 235000 грн. (75000+160000), досудове врегулювання спору: 05.08.2025 року позивачем надіслано претензію (вимогу) у порядку ст. 530 ЦК України з вимогою сплатити борг у сумі 235000 грн., згідно договору позики розписки від 13.03.2024 та 01.06.2024 року, на карту Приватбанку № НОМЕР_1 , що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою суду від 15.08.2025 року по справі призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач до суду не з`явився, але в своїй позовній заяві (надісланій суду через систему "Електронний суд" 14.08.2025 підписаній за допомогою сертифікату ЕЦП Брюшковим Д.В.), просив справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги визнає та просить розгляд справи проводити у його відсутність. Крім того про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином шляхом надсилання двічі судової повістки в його електронний кабінет та двічі через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України".

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини.

13.03.2024 року позивач, ОСОБА_1 , дав в борг згідно договору позики розписки від 13.03.2024 75000 грн. (сімдесят п`ять тисяч гривень) ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою від 13.03.2024 року.

Згідно розписки від 13.03.2024 року відповідач - ОСОБА_2 зобов`язувався повернути позику частинами по 6500 грн., строком до 20 квітня 2025 року, при цьому, одною з умов було погашення боргу частинами кожного місяця до 20 числа. Станом на 12.08.2025 сума боргу не виплачена.

01.06.2024 року ОСОБА_1 , дав в борг згідно договору позики розписки від 01.06.2024 160000 грн., (сто шістдесят тисяч гривень) ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою від 01.06.2024 року.

Згідно розписки від 01.06.2024 року відповідач зобов`язувався повернути позику частинами по 13500 грн., строком до 15 червня 2024 року, при цьому, одною з умов було погашення боргу часинами кожного місяця до 15 числа. Станом на 12.08.2025 сума боргу не виплачена.

Загальна заборгованість за двома розписками від 13.03.2024 та від 01.06.2024 складає: 235000 грн. (75000+160000).

05.08.2025 року позивачем надіслано претензію (вимогу) у порядку ст. 530 ЦК України з вимогою сплатити борг у сумі 235000 грн., згідно договору позики розписки від 13.03.2024 та 01.06.2024 року, на карту Приватбанку № НОМЕР_1 .

Позивач зазначає, що нНа час розгляду справи в суді борг позивачу відповідачем не повернутий, про що свідчить ненадання відповідачем документів, які б підтверджували повернення боргу позивачу.

Під ча судового розгляду у позивача було витребувано оригінали даних розписок, які були оглянуті під час розгляду даної справи і підлягають поверненню позивачу після вступу рішення в законну силу.

Вищезазначені розписки від 13.03.2024 року та 01.06.2024 року надані позивачу відповідачем, відповідають вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт написання власноручно відповідачем розписок від 13.03.2024 року та 01.06.2024 року не спростовано відповідачем.

Тож, судом встановлено, що відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики, а саме прострочив повернення коштів.

Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, не спростованими відповідачем, а тому суд вважає їх доведеними. При цьому, на час розгляду справи відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами позики не погашає, що є порушенням законних прав позивача.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі № 309/3458/14-ц.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа №524/4946/16-ц.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним були надані грошові позики відповідачу, про що складено відповідні договори позики (розписки від 13.03.2024 року та 01.06.2024 року). У розписках зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта, порядок і строк повернення. Грошові кошти відповідачем не були повернуті позивачу на умовах передбачених договорами.

Зазначені вище обставини підтверджуються доказами, наявними у матеріалах справи та дослідженими і не спростовані відповідачем. При цьому, слід зазначити, що під час розгляду справи встановлено, що позичені у позивача грошові кошти, відповідачем не повернуті, тобто не виконані умови договорів.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 23, 141, 258-259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 610, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_2 ) загальну суму боргу в розмірі 235000 грн., (двісті тридцять п`ять тисяч гривень) 00 коп., що складається із боргу згідно договору позики - розписки від 13.03.2024 року в сумі 75000 грн., та боргу згідно договору позики розписки від 01.06.2024 року в сумі 160000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ) на користь держави на рахунок (IBAN) UA0026001 (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код за , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, Код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 1211 грн., (одну тисячу двісті одинадцять гривень) 20 копійок.

Оригінали розписок від 13.03.2024 року на суму 75000 грн. та від 01.06.2024 року, на суму 160000 грн., вчинених ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витребуваних у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстрованого та жителя АДРЕСА_3 ) відповідно до ухвали Маньківського районного суду Черкаської області від 28.08.2025 року - повернути ОСОБА_1 після набрання рішенням суду законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя І.Д.Калієвський