ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 695/4186/25
Провадження № 22-ц/821/2004/25
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Лиштва Юрій Васильович,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтел-Рек»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лиштви Юрія Васильовича на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року (постановлену під головуванням судді Ушакової К.М. в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтел-Рек» про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

17 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Монтел-Рек» про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Позов мотивований тим, що 30.04.1993 між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

У період шлюбних відносин, її чоловік та ОСОБА_3 03.06.2008 заснували ТОВ «Монтел-Рек» із статутним капіталом у розмірі 52 500,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 .

Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді частки у статутному капіталі ТОВ «Монтел Рек».

Позивачка вказує, що звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу; в подальшому, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру та постанову про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на корпоративні права від 04.07.2025, а саме на частку у статутному фонді ТОВ «Монтел-Рек».

На підставі вищевикладеного позивачка просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Монтел-Рек» у розмірі 26 500,00 грн, що становить 50%, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Монтел-Рек» про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, зокрема, мотивована тим, що спір про визнання права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Монтел-Рек» в порядку спадкування є похідним від оскарження розміру частки у спадщині, наявності або відсутності частки у спадщині. У даному випадку, суд вважав, первинним є спір про визначення розміру статутного капіталу ТОВ «Монтел-Рек», визначення розмірів часток учасників статутного капіталу, наявності або відсутності частки у статутному капіталі спадкодавця ОСОБА_4 , у зв`язку із чим дійшов висновку, що спір належить до юрисдикції господарського суду.

В апеляційній скарзі, поданій 07 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Лиштва Ю.В., вважаючи ухвалу суду помилковою та незаконною, просить ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що правильне визначення юрисдикційності спору залежить від установлення того, чи виник між сторонами спір у корпоративних відносинах.

Предметом даного спору є право на отримання позивачкою частки у статутному капіталі Товариства у порядку спадкування після смерті її чоловіка.

Крім того, позивачка оспорює право на отримання у власність частки майна у статутному капіталі товариства у зв`язку з відмовою нотаріуса, яка на її думку є незаконною.

Оскарження відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно у вигляді частки в статутному капіталі товариства є похідним від оскарження частки у спадщині. У даному випадку, первинним є спір про право власності на спадкове майно у вигляді частки в статуті товариства, а не про частку в статутному капіталі.

Вказує, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва на право власності у частці статутного капіталу товариства з підстав неналежного оформлення товариством свого статуту, не свідчить про наявність спору щодо корпоративних прав у юридичній особі, адже всі підстави виникнення такого спору є юридичними фактами сімейного та спадкового права.

Суд залишив поза увагою правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 922/88/20.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

У статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити за відповідними судовими процедурами. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21, від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21, від 23 листопада 2021 року у справі № 641/5523/19 та інші).

У статті 1 та у частині першій статті 2 ГПК України визначено юрисдикцію та повноваження господарських судів, установлено порядок здійснення судочинства у господарських судах, а також регламентовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У пункті 3 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Отже, правильне визначення юрисдикційності цього спору залежить від установлення того, чи виник між сторонами спір у корпоративних відносинах.

У даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Монтел-Рек» про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , який мав 50 % у статутному фонді товариства.

Предметом спору у справі є визнання права власності на спадщину після померлого ОСОБА_4 на його частку у статутному фонді відповідача.

Правильне визначення юрисдикційності спору щодо визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства в порядку спадкування в межах доводів та вимог позовної заяви залежить від встановлення наявності або відсутності спору, що виник з корпоративних відносин між сторонами у такій справі.

Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (частина друга статті 4 ГПК України).

Відповідно до статті 80 ЦК України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.

Юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 81 ЦК України).

У частині третій статті 80 ГК України встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних із діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства (частини перша та друга Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

У статті 96-1 ЦК України передбачено, що права учасників юридичних осіб (корпоративні права) це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства.

Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи у юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

Учасники (засновники, акціонери, пайовики) юридичної особи мають право у порядку, встановленому установчим документом та законом:

1) брати участь в управлінні юридичною особою у порядку, визначеному установчим документом, крім випадків, встановлених законом;

2) брати участь у розподілі прибутку юридичної особи і одержувати його частину (дивіденди), якщо така юридична особа має на меті одержання прибутку;

3) у випадках, передбачених законом та установчим документом, вийти з юридичної особи;

4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, паїв та інших об`єктів цивільних прав, що засвідчують участь у юридичній особі, у порядку, встановленому законом;

5) одержувати інформацію про діяльність юридичної особи у порядку, встановленому установчим документом;

6) одержати частину майна юридичної особи у разі її ліквідації в порядку та у випадках, передбачених законом, установчим документом (право на ліквідаційну квоту).

Учасники юридичних осіб можуть також мати інші права, встановлені статутом та законом.

Відповідно до змісту частини першої статті 167 ГК України корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно із частиною третьою статті 167 ГК України корпоративними відносинами є відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи, має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності, передбачені законом і статутними документами.

Отже, корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.

У постанові від 04 липня 2023 року Велика Палата Верховного Суду (провадження № 14-50 цс 22) звертала увагу на те, що за наслідком виникнення чи визнання права на спадщину з`являється право на участь в управлінні та діяльності господарського товариства, що є ознакою набуття корпоративних прав спадкоємцями, при тому, що таке набуття не пов`язане з будь-яким рішенням зборів учасників про прийняття такого спадкоємця до складу учасників товариства, що підтверджується висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 922/88/20 (провадження № 12-59гс20).

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виклала правовий висновок, що відносини з оспорювання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, перерозподілу спадкових часток є сімейними та спадковими з огляду на те, що:

1) такі відносини виникли між учасниками сімейних і спадкових відносин. Жодні інші особи, які не володіють спеціальним статусом спадкоємця, подружжя тощо, їх учасниками бути не можуть;

2) спірні відносини виникли щодо об`єктів, які мають спеціальний правовий режим, що існує лише в сімейному та спадковому праві спільне майно подружжя, спадщина.

Інший підхід для визначення юрисдикційності спору уможливить вирішення спору між спадкоємцями у судах двох юрисдикцій: у господарській у разі отримання свідоцтва про право на спадщину і реєстрації часток у ЄДРПОУ; і щодо іншого майна у цивільній юрисдикції, що не допускається і порушує принципи правової визначеності, що прямо заборонено пунктом 4 частини першої статті 20 ГПК України, згідно з яким господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

У даній справі наявний спір щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом на частку у статутному фонді відповідача, тобто між сторонами існують спадкові правовідносини.

Отже, зважаючи на характер спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом мають розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги позивача про визнання права власності на частку у статутному капіталі ТОВ «Монтел-Рек» в порядку спадкування є похідними від оскарження розміру частки у спадщині, наявність або відсутність частки у спадщині, вважав, що первинним є спір про визначення розміру капіталу товариства, визначення розмірів часток учасників статутного капіталу, наявність або відсутність частки у статутному капіталі спадкодавця ОСОБА_4 і спір належить до юрисдикції господарського суду.

Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що критеріями визначення юрисдикції спору є характер спірних правовідносин, суб`єктний склад сторін, предмет спору.

Суд першої інстанції не врахував, що спір у даній справі, з урахуванням предмета спору стосується реалізації прав позивачки в порядку спадкування, а тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Посилання суду на те, що позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом є похідним від оскарження розміру частки у спадщині, є помилковим, оскільки позивач просила визнати саме право власності на частку у статутному капіталі товариства в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, у даному випадку, первинним є спір про право на спадщину, який не є спором між учасниками (засновниками) ТОВ «Монтел-Рек» або між цим господарством та його учасником (засновником) щодо створення, діяльності, управління або припинення діяльності цієї юридичної особи.

Спадкоємцем успадковується не право на участь, а право на частку у статутному капіталі (постанова Верховного Судна від 02.10.19 справа 917/1887/17).

За таких обставин, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та відмовив у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лиштви Юрія Васильовича - задовольнити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22 вересня 2025 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтел-Рек» про визнання права власності в порядку спадкування за законом - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков