ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/760/24 Номер провадження 22-ц/814/3612/25Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Батовського С.І.

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Євграфової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Батовського Святослава Ігоровича на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 рокуухвалене у складі головуючого судді Косик С.М., повний текст судового рішення виготовлено 27.06.2025, та на додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2025 року ухвалене у складі головуючого судді Косик С.М., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Тетяна Володимирівна про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У жовтні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Кожевніков С.О. звенувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Тетяна Володимирівна про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 11.12.2023 року шлюб, який був зареєстрований 20.10.2002 року виконавчим комітетом Базилівщинської сільської ради між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було розірвано.

У шлюбі подружжям було придбане нерухоме майно, а саме: житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 право власності на який зареєстровано на ОСОБА_4 , транспортний засіб ВАЗ 21058, 1986 року випуску, причіп бортовий, 2011 року випуску та транспортний засіб Wolkswagen Golf, 2004 року випуску.

04.02.2024 позивач отримала сповіщення про те, що солдат ОСОБА_4 зник безвісти під час виконання бойового завдання внаслідок стрілецького бою. Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Авдіївка Донецької області.

Після смерті чоловіка позивач звернулася до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини та оформлення її на себе та сина, проте нотаріусом їй було роз`яснено, що право на спадкове майно після смерті покійного має лише її син та матір померлого, оскільки на момент його смерті ОСОБА_1 вже не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

На підставі вище викладеного, в порядку поділу спільного майна подружжя, позивач просила:

1) визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 ;

2) визнати за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу ВАЗ 21058, 1986 року випуску, дата реєстрації 16.09.2022 на підставі договору купівлі-продажу №5341/2022/3402709, з причіпом бортовим, 2011 року випуску, дата реєстрації 19.04.2011;

3) визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб Wolkswagen Golf, 2004 року випуску, дата реєстрації 20.10.2023 на підставі договору купівлі-продажу № 10-46 від 19.10.2023;

4) стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі за надання правничої допомоги та сплачений судовий збір (а.с.2-9, 51-58 т.1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року позов ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Тетяна Володимирівна, до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину транспортного засобу ВАЗ 21058, 1986 року випуску, дата реєстрації 16.09.2022 на підставі договору купівлі продажу №5341/2022/3402709 та на частину причепу бортового, 2011 року випуску, дата реєстрації 19.04.2011.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн та судовий збір за забезпечення позову в розмірі 151,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн та судовий збір за забезпечення позову в розмірі 151,40 грн.

Скасовано арешт майна, накладений за ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 04.10.2024 року на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на транспортний засіб Volkswagen Golf, 2004 року випуску, дата реєстрації 20.10.2023 на підставі договору купівлі-продажу №10-46 від 19.10.2023р.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 адвокат Батовський С.І.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Тетяна Володимирівна про поділ спільного майна подружжя задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в матеріалах справи містяться докази того, що транспортний засіб Volkswagen Golf, 2004 року випуску був придбаний 20.10.2023 тому є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між подружжям в порядку передбаченому нормами СК України.

Вказує, що жодних належних доказів про те, що будинок, який був придбаний ОСОБА_6 , потім перейшов в порядку спадкування її дочці ОСОБА_7 , а вже після її смерті в порядку спадкування онуку ОСОБА_4 немає. Разом з тим, жодних доказів, що будинок, який був розташований на адміністративно-господарській території в/складу № 536 є цим самим спірним будинком, представником відповідача не надано.

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.12.2004 підставою виникнення у ОСОБА_4 права власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.12.2004 року.

Жодних належних доказів того, що спірний будинок був отриманий в порядку спадкування або приватизації матеріали справи не містять.

Також зазначає, що судом не взяті до уваги заперечення представника позивача щодо задоволення клопотання представника відповідача про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 11.12.2023 шлюб, зареєстрований 20.10.2002 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , розірвано (а.с.18-19 т.1).

Згідно з копією довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 0474974, ОСОБА_1 має третю групу інвалідності (а.с.32).

Відповідно до довідки Базилівщинського старостинського округу виконавчого комітету Машівської селищної ради про реєстрацію місця проживання особи № 09-17/2/55 від 17.08.2021р., ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.16 т.1).

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 від 09.04.2024, ОСОБА_4 , 1974 р.н., дійсно з 26.02.2022 був призваний у Збройні Сили України під час мобілізації та зарахований до роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.100 т.1).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 , рядовий ОСОБА_4 дійсно в період з 13.04.2023 по 17.05.2023 та з 23.12.2023 по 03.02.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи в районах селища Ямпіль, Краматорського району Донецької області, м. Авдіївка Донецької області (а.с.102 т.1).

04.02.2024 позивач ОСОБА_1 отримала сповіщення №55 від ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що її чоловік ОСОБА_4 зник безвісти під час виконання бойового завдання 03.02.2024р. (а.с.20 т.1).

08.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено ОСОБА_3 сповіщення № 61 про те, що його батько ОСОБА_4 загинув під час виконання бойового завдання ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21т.1).

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №223 від 03.03.2024 «Про результати службового розслідування стосовно зникнення безвісти рядового ОСОБА_4 » та акту службового розслідування, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник безвісти під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником групи евакуації 03.02.2024 о 16:00 год (а.с.181-183, 184-185 т.1).

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть та акту прийому-передачі №466 від 06.05.2024, смерть ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , настала під час воєнних дій ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.23, 24 т.1).

Як вбачається зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 13.05.2024р, ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 49 років, в м.Авдіївка Донецької області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.22 т.1).

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77019906 від 20.05.2024, після смерті ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Рой Т.В. заведена спадкова справа № 72458920 у Спадковому реєстрі та № 81/2024 у нотаріуса (а.с.25 т.1).

Згідно зі свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 24.04.2003р., ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.15 т.1).

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_8 (а.с.17 т.1).

За витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) №137 від 16.05.2024, сину загиблого ОСОБА_4 ОСОБА_3 , 2003 р.н., здійснено виплати компенсацій, надбавок, винагород, матеріальних допомог (а.с.101 т.1).

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 видано ОСОБА_2 , матері ОСОБА_4 , посвідчення серії НОМЕР_4 на пільги, встановлені для членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (а.с.187 т.1).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01 липня 1990 р.(до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 ) належав до суспільної групи робітничий двір, який рахувався за ОСОБА_4 , тому належить тільки ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції також зазначив, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23).

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний автомобіль Wolkswagen Golf, був придбаний ОСОБА_4 за кошти, отримані останнім як військовослужбовцем у період коли подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не проживали разом та припинили шлюбно-сімейні відносини, а тому вказане майно не є спільним майном подружжя.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на вказаний автомобіль, не надала жодних належних та допустимих доказів своєї участі у набутті спірного автомобіля Wolkswagen Golf.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 статті 60 СК України встановлено презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а саме вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до роз`яснень п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Задовольняючи позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частину транспортного засобу ВАЗ 21058, 1986 року випуску, дата реєстрації 16.09.2022 на підставі договору купівлі продажу №5341/2022/3402709 та на частину причепу бортового, 2011 року випуску, дата реєстрації 19.04.2011., суд першої інстанції, виходив з того, що спірне авто та причеп є спільним сумісним майном подружжя, так як набуте подружжям за час шлюбу за спільні кошти.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взявши до уваги витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.12.2004 на підставі якого у ОСОБА_4 виникло право власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.12.2004 року є необґрунтованими оскільки зазначеним свідоцтвом форма власності визначена як приватна. Підставою для видачі свідоцтва було рішення виконкому Селещанської сільської ради від 09 листопада 2004 року № 154.

За довідкою виконкому Селещинської сільської ради №2166 від 19.10.2004, домоволодіння, яке знаходиться в с.Селещина-1 Машівського району Полтавської області згідно даних погосподарської книги №19, особовий рахунок № НОМЕР_5 станом на 01.07.1990 відносилось до робітничого типу двору, головою якого був ОСОБА_4 (а.с.113).

Як суспільна група, робітничий двір існував до 15 квітня 1991 року, тобто, до прийняття постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення в дію Закону Української PCP «Про власність», якою було введено в дію Закон України «Про власність».

Згідно з роз`ясненнями викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, до правовідносин, які виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української PCP 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

За ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку заселення, та ведення за встановленими формами погосподарських книг.

Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди.

На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 524/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 року.

Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства (сім`ї).

Врахувавши вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що відносився до робочого двору належав особисто ОСОБА_4 .

Щодо висновку суду першої інстанції, що спірний автомобільVolkswagen Golf, 2004 року випуску, дата реєстрації 20.10.2023 був придбаним ОСОБА_4 за кошти, отримані останнім як військовослужбовцем у період коли подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не проживали разом та припинили шлюбно-сімейні відносини колегія суддів зазначає, що вказаний висновок відповідає матеріалам справи та твердженням свідків які були допитані судом першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що згідно з копією договору купівлі-продажу транспортного засобу № 10-48 від 19.10.2023 ОСОБА_4 придбав у ПП «Етнокар» транспортний засіб Volkswagen Golf, 2004 року випуску.

Також з рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 11.12.2023 року встановлено, що у жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Машівського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Посилалася на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2002, мають сина ОСОБА_9 , 2003 р.н. Позивач стверджувала, що у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння. Сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, в зв`язку з чим вона наполягала на його розірванні та просила сут не надавати строку на примирення. Вказувала, що спір про майно між позивачем та відповідачем відсутній.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13.03.3024 року у справі № 537/541/23.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_4 за власні кошти у період коли подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не проживали разом не вели спільного господарства та фактично припинили шлюбно-сімейні відносини.

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 року та додаткового рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2025 рокуколегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги на рішення необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Батовського Святослава Ігоровича залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 червня 2025 рокута додаткове рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 липня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2025 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль