Справа № 159/8311/24 Головуючий у 1 інстанції: Грідяєва М. В.
Провадження № 22-ц/802/1176/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача Ткачук А. А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_1 , на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Підприємство теплових мереж (далі ПТМ) «Ковельтепло» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що основним видом діяльності підприємства є забезпечення тепловою енергією населення та інших споживачів міста Ковеля. Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав від 25 вересня 2024 року власником нежитлового приміщення в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 252,4 кв. м є ОСОБА_2

01 грудня 2022 року між ПТМ «Ковельтепло» та фізичною-особою ОСОБА_2 був укладений індивідуальний договір № 70 з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії в приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , опалювальна площа 254,4 кв. м. ПТМ «Ковельтепло» є постачальником теплової енергії, у тому числі у нежитлове приміщення на АДРЕСА_2 . Об?єктом постачання теплової енергії є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: житлових і нежитлових, які є його невід`ємною частиною. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвенції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу, розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки). Нежитлове приміщення відповідача знаходиться в житловому будинку на АДРЕСА_2 і є невід`ємною частиною житлового будинку. Будинок на АДРЕСА_2 обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії СВТУ-11Т (М2) зав. № 02107, який повірений. В приміщенні відповідача встановлено розподільний засіб обліку теплової енергії (лічильник СВТУ-10М (М2) № 16176). Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнанні індивідуальними системами опалення.

Позивач також зазначав, що постачальником теплової енергії щомісячно протягом опалювальних періодів 2022-2023 років та 2023-2024 років проводилися донарахування обсягу споживання теплової енергії для потреб належного відповідачу приміщення до мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, оскільки показники приладу розподільного обліку теплової енергії у приміщенні відповідача були незмінними. Рахунки на оплату спожитої послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів комерційного обліку, з урахуванням показань вузлів розподільного обліку та надається споживачу у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.

Позивач на виконання умов укладеного договору надавав послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення відповідача. Проте відповідач не проводив оплату послуг з постачання теплової енергії у його нежитлове приміщення.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача у свою користь заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 65 683,29 грн, 65 583,29 грн пені, 5 861,48 грн інфляційних втрат, 2 232,49 грн 3 % річних та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2025 року у цій справі позов задоволено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» заборгованість по оплаті за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 65 683,29 грн, 65 583,29 грн пені, інфляційні втрати у розмірі 2 232,49 грн, 3 відсотки річних у розмірі 2 232,49 грн, а всього 139 260,55 грн.

Стягнуто з відповідача в користь позивача 3 028,00 грн сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити, представник позивача апеляційну скаргу заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у судове засідання не з?явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав.

Судом за матеріалами справи встановлено, що 01 грудня 2022 року між ПТМ «Ковельтепло» і ОСОБА_2 був укладений індивідуальний договір № 70 з власником (користувачем) будівлі про надання послуги з постачання теплової енергії, за умовами якого виконавець зобов?язується надавати споживачеві послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води, а споживач зобов?язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що зазначені цим договором (а. с. 27-32).

Інформація про споживача: АДРЕСА_2 , опалювальна площа приміщення 252,4 кв. м, об`єм будівлі 12880 куб. метрів, максимальне теплове навантаження будівлі 0,217 Гкал/год.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нежитлове приміщення загальною площею 252,4 кв. м за адресою АДРЕСА_1 належить на праві власності відповідачу у цій справі ОСОБА_2 . Зазначене нежитлове приміщення є частиною багатоквартирного будинку на АДРЕСА_2 .

Об`єктом постачання теплової енергії є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку: житлових і нежитлових, які є його невід`ємною частиною. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвенції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання, розташованого на цих мережах, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки).

Судом також встановлено, що багатоквартирний будинок на АДРЕСА_2 обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії СВТУ-11Т (М2) зав. № 02107, а у нежитловому приміщенні відповідача встановлено розподільний засіб обліку теплової енергії (теплолічильник СВТУ-10М (М2) № 16176).

Рішеннями виконавчого комітету Ковельської міської ради № 275 від 08 вересня 2022 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію та на послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води та № 300 від 14 вересня 2023 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію та на послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води» встановлені тарифи за надання послуг з постачання теплової енергії. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та складається з обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнанні індивідуальними системами опалення.

Позивач в період із жовтня 2022 року по березень 2024 року надавав послуги з постачання теплової енергії у багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , у тому числі надавав послуги з постачання теплової енергії в нежитлове приміщення відповідача, яке є частиною житлового багатоквартирного будинку.

При цьому судом встановлено, що відповідач протягом зазначеного періоду не проводив оплату за надані комунальні послуги.

Позивачем щомісячно протягом опалювальних періодів 2022-2023 років та 2023-2024 років проводилися донарахування обсягу споживання теплової енергії для потреб належного відповідачу приміщення до мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, оскільки показники розподільного обліку теплової енергії у нежитловому приміщенні відповідача були незмінними.

Предметом спору є наявність підстави для стягнення з ОСОБА_2 в користь ПТМ «Ковельтепло» мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення для нежитлового приміщення, яке належить відповідачу, тобто за обсяг фактично спожитої у будівлі теплової енергії згідно будинкового приладу обліку теплової енергії, а саме донарахувань мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку, куди входить і теплова енергія на загальнобудинкові потреби опалення (опалення МЗК).

Відповідно до пункту 3 Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 (далі Правила), споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Згідно з частинами 2, 3, 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами Правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до абзацу 6 пункту 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315.

Частина 1 статті 19 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує загальний облік її споживання, згідно з показаннями його засобів вимірювальної техніки. Обсяг спожитої енергії визначається, як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або розрахункового відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315. Вартість послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання. Розподіл між споживачами обсягу спожитої в будівлі/ будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до розділу III Методики розподілу. Пунктом 6 розділу III Методики визначено, що в будівлі/будинку, в якій/якому частина приміщень оснащена приладами розподільного обліку теплової енергії, а решта приміщень неоснащена такими приладами, наявні приміщення з індивідуальним опаленням та / або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг спожитої теплової енергії розподіляється на опалення опалювального приміщення, оснащеного вузлом розподільчого обліку, визначається на підставі показань відповідного вузла розподільчого обліку з урахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимоги розділів VI, VIII Методики. Для приміщень з індивідуальним опаленням та окремих приміщень з транзитними мережами опалення, окрім визначеної частки спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, здійснюється розподіл теплової енергії, що надходить у ці приміщення від транзитних ділянок трубопроводів внутрішньо будинкових систем опалення та ГВП, що прокладені у цих приміщеннях. Для опалювального приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його / їх показань, донараховується обсяг теплової енергії QдонпрJ або Qдонпрg, якщо фактичне споживання теплової енергії у такому приміщенні менше мінімальної частки середнього питомого споживання, яка визначається відповідно до пунктів 1-3 розділу VI цієї Методики. Відповідно до пункту 1 Розділу VI Методики для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалювальних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряють додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4 градуси С від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалювальне приміщення спожило менший обсяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів розподільного обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Для опалювального приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалювальних приміщень або опалювальних МЗК та допоміжних приміщень. У кожному розрахунковому періоді протягом опалювального періоду перевіряється дотримання вимоги щодо мінімального споживання теплової енергії в опалювальних приміщеннях, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. При перевірці спожитий опалювальним приміщенням обсяг теплової енергії на опалення, визначений за показаннями приладу (приладів) розподільного обліку теплової енергії та віднесений до загальної/опалюваної площі/об`єму цього приміщення, порівнюється з мінімальною часткою середнього питомого споживання теплової енергії. У разі недотримання цієї вимоги опалюваному приміщенню донараховується обсяг теплової енергії за формулами 32.33 Методики. Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподільне питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в сфері житлово-комунального господарства. Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень, які є невід`ємною частиною житлового будинку. За рахунок теплопровідності, випромінювання і конвекції теплова енергія, що подається в житловий будинок через приєднану мережу розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах і поширюється не тільки від радіаторів, але і від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо).

Відповідно до частини 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії Qдонпр.j або Qдонпр.g з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Це донарахування не застосовується у разі наявності обґрунтованої претензії щодо кількості та/або якості наданої послуги у приміщені або не застосовується автоматично за наявності у будівлі/будинку більше 30 % опалюваних приміщень, щодо яких оформлено такі претензії.

Згідно з наданим позивачем розрахунком у нежитлове приміщення відповідача за період з жовтня 2022 року по березень 2024 року позивачем була надана послуга з постачання теплової енергії на загальну суму 65 583,34 грн.

З урахуванням наведеного апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повинен сплачувати в користь позивача мінімальну частку питомого споживання теплової енергії, оскільки, як вважає відповідач, така умова не передбачена укладеним між сторонами індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованість по оплаті за надані послуги з теплопостачання у розмірі 65 583,34 грн.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду про стягнення з відповідача в користь позивача інфляційних втрат на суму боргу та 3 відсотків річних від простроченої суми з огляду на таке.

За положеннями статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У своїй постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та 3 річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті. Водночас частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин за аналогією закону підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27 липня 2007 року. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ № 1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

У розумінні наведеного позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду від 23 жовтня 2018 року по справі № 913/70/18.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в користь позивача інфляційні втрати у розмірі 5 861,48 грн за весь час прострочення та 2 232,49 грн 3 відсотки річних від простроченої суми.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду про стягнення з відповідача в користь позивача пені у розмірі 65 583,23 грн з огляду на таке.

Судом за матеріалами справи встановлено, що 01 грудня 2022 року між Підприємством теплових мереж «Ковельтепло» (виконавець) і фізичною особою ОСОБА_2 (споживач) був укладений індивідуальний договір № 70 з власником (користувачем) будівлі про надання послуг з постачання теплової енергії.

У пункті 31 цього договору зазначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов?язаний сплатити пеню в розмірі 1 % суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу на підставі статті 1 Закону України «Про відповідальність суб?єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій».

Закон України «Про відповідальність суб?єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» встановлює відповідальність суб?єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій.

За положеннями статті 1 цього Закону суб?єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору для провадження цієї діяльності: сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території; за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1 відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Таким чином, цей Закон встановлює відповідальність суб?єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги.

При цьому судом встановлено, що на час укладення між сторонами індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії відповідач ОСОБА_2 не був суб?єктом підприємницької діяльності і, як убачається із самого договору, цей договір укладався саме з фізичною особою ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача в користь позивача пені у розмірі 65 583,29 грн.

За положеннями статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов?язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому у договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно з наданим позивачем розрахунком пені за несвоєчасні розрахунки за надані комунальні послуги сума, на яку нарахована пеня складає 65 583,29 грн, а сума пені у розмірі 1 % за 183 прострочені дні складає 120 017,42 грн (а. с. 62).

З урахуванням наведеного та положень статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» апеляційний суд доходить висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення, що складає 1 200,17 грн (65 583,26 сума заборгованості х 183 прострочені дні х 0,01 відсотка).

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що із-за неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції слід змінити.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2025 року у цій справі змінити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача Підприємства теплових мереж «Ковельтепло» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 65 583,29 грн, пеню у розмірі 1 200,17 грн, інфляційні втрати у розмірі 5 861,48 грн, три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2 232,49 грн, а всього на загальну суму 74 877,43 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді