ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8048/25 Справа № 182/7462/24 Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ключенкової Х. В. на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування (Служба у справах дітей) виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеним вище позовом.

20 травня 2025 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про забезпечення позову, в обгрунтування якої посилалась на те, що шлюб між сторонами 22 листопада 2024 року було розірвано. Сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із батьком відповідно до рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 22.01.2025 року. У березні 2025 року відповідачка вирішила зустрітись із сином у відповідності до рішення виконавчого комітету Царичанської селищної ради від 12.02.2025 року, однак у встановлений час сина батьку не повернула. З 10.03.2025 року хлопчик не відвідує заняття, на контакт із класним керівником мама хлопчика не виходить.

Враховуючи наведене просила забезпечити позов шляхом встановлення зустрічей батька з сином ОСОБА_4 без присутності матері ОСОБА_2 та будь-яких інших осіб, безперервно, з 8 год. 00 хв. кожної другої суботи місяця до 18 год. 00 хв. кожної другої неділі місяця на території батька.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву позивача про застосування заходів забезпечення позову шляхом встановлення графіку зустрічей батька із сином.

Вважав, що суд першої інстанції розглянув питання про забезпечення позову не в строк, встановлений ЦПК України. Також вважає, що захід забезпечення позову у вигляді встановлення графіку побачень із дитиною не є тотожним за змістом заявленим позовним вимогам про визначення місця проживання дитини, а тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування положень п.10 ст. 150 ЦПК України. Також зазначає, що метою було недопущення ситуації, за якої б батько дитини був позбавленим будь-якої можливості протягом тривалого судового процесу контактувати з сином до вирішення в судовому порядку питання про визначення місця проживання ОСОБА_4 . При цьому не вжиття таких заходів забезпечення може призвести в майбутньому до неможливості відновлення належного емоційного контакту між батьком та його сином . Також звертає увагу, що процесуально не має жодних обмежень щодо можливості повторного звернення із заявою про забезпечення позову. Також вважає, що запропонований графік побачень буде відповідати інтересам дитини, не порушувати його режим та забезпечить реалізацію права батька на спілкування із дитиною.

Від представника ОСОБА_2 надійшли пояснення, в яких просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважала ухвалу суду такою, що відповідає інтересам дитини та вимогам закону. Вважає, що викладені в заяві про забезпечення позову вимоги фактично є окремими позовними вимогами про встановлення порядку участі батька у спілкуванні із сином та його вихованні, а тривалість розгляду справи не є підставою для забезпечення позову. Зазначає, що повторне подання заяви про забезпечення позову є зловживанням процесуальними правами та направлене на затягування розгляду справи. Звертає увагу, що позивачем не доведено існування перешкод для виконання рішення суду у випадку його задоволення у майбутньому.

Від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів у вигляді відповіді служби у справах дітей Нікопольської міської ради №976/1 від 24.07.2025 року, яка на момент розгляду питання про забезпечення позову об`єктивно ще не існувала та має значення для вирішення питання про забезпечення позову.

Також від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи медичних документів дитини, а саме висновку експериментально-психологічного дослідження від 19.09.2025 року, консультативних висновків спеціаліста від 01.10.2025 року та від 03.10.2025 року.

Про час, дату та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про доставлення повісток до електронних кабінетів представника позивача та третьої особи, а також довідка про доставлення судової повістки у вигляді СМС позивачу та відповідачці та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення у вигляді повістки позивачу та відповідачці. Крім того від органу опіки та піклування надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того,що подання до суду даної заяви суперечить завданню цивільного судочинства і є зловживанням заявником своїми процесуальними правами, оскільки стороною заявника до суду неодноразово було подано в рамках вжиття заходів забезпечення позову заяви, які є фактично ідентичними заявами, вимоги в яких заявлені як вимоги, які повинні розглядатись в рамках конкретної цивільної справи. Крім того, предметом позовних вимог є визначення місця проживання дитини з батьком - позивачем по справі, який, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, просить суд забезпечити позов, шляхом усунення перешкод батьку у спілкуванні і вихованні дитини. При цьому, в поданому клопотанні заявлена вимога щодо зобов`язання матері (відповідачки по справі) вчинити дії із надання дитини батькові ОСОБА_1 . Тобто, позивачем в клопотанні про забезпечення позову заявлені вимоги, які є самостійними позовними вимогами, зокрема, вимога щодо зобов`язання матері вчинити дії із надання дитини батькові ОСОБА_1 , що фактично є вимогою, яка повинна розглядатись в рамках конкретної цивільної справи, тобто, дана вимога може бути кінцевим результатом по справі, у разі задоволення вимог позивача.

Проте такий висновок суперечить нормам процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також інших підстав визначених законом.

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача

Суть висновків ЄСПЛ у справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» («Сristian Сatalin Ungureanu v. Romania», заява № 6221/14, рішення від 04 вересня 2018 року) зводиться до того, що допущення державою ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини ще й протягом тривалого часу, зокрема за наявності судового спору між батьками, від якого, зокрема, залежить характер цього доступу, навіть якщо це відбувається без порушення існуючих нормативних правил держави, є порушенням статті 8 Конвенції - права на повагу до приватного і сімейного життя того з батьків, доступ до дитини якого обмежується або унеможливлюється. Відповідно до обставин справи «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» мова не йшла про ситуацію, коли є об`єктивні підстави вважати, що зазначений доступ до дитини явно суперечить її інтересам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо під час його застосування забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 490/1087/21 вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з одним із батьків повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей.

Зустрічі одним із батьків з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 344/16653/16-ц та від 18 листопада 2020 року в справі № 127/31828/19, на які, зокрема, посилається заявник в касаційній скарзі.

Також Верховний Суд наголосив, що підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що той із батьків, який на час вирішення спору між батьками проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а інший з батьків не має права перешкоджати спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається в якнайкращих інтересах дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спір між сторонами виник з приводу місця проживання дитини. Дитина проживає разом з матір`ю.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначав, що з вини відповідачки між позивачем як батьком та дитиною з березня 2025 року втрачені безпосередні емоційні контакти, оскільки мати забрала дитину та не повертає батьку, з яким визначено місце проживання сина на рівні селищної ради; право позивача на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною незаконно обмежене, що може унеможливити або значно утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову про повернення дитини батьку.

Забезпечити позов позивач просив шляхом зобов`язання матері забезпечити можливість подальших зустрічей з дитиною на час розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався тим, що обраний позивачем захід забезпечення позову дублює позовні вимоги, що відповідно до положень ч.10 ст .150 ЦПК України є недопустимим.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком, оскільки спір стосується визначення місця проживання дитини, а батько просить забезпечити позов шляхом визначення графіку побачень із сином, що не є тотожнім предмету спору.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що батько, який на час вирішення спору проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а матір не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Держава не повинна допускати ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини протягом тривалого часу за наявності судового спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.

Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 15 січня 2025 року в справі № 369/7253/23 та не враховані судом першої інстанції під час вирішення заяви про забезпечення позову.

Тобто суд першої інстанції при відмові в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову не розглянув заяву позивача,враховуючи ті підстави, на які посилається позивач. Не з`ясовано чи дійсно відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, чи існують обставини, за наявності яких, такі перешкоди є виправданими, зокрема спілкування має негативний вплив на нормальний розвиток дитини; можливість визначення графіка побачень батька з дитиною у час, коли остання перебуває в України, який відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме відновленню стосунків та емоційного контакту малолітньої дитини з батьком, та відповідно до встановлених обставин ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Крім того судом першої інстанції не оцінено мети, з якої вживаються заходи забезпечення позову, а саме

запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення в майбутньому.

Також слід звернути увагу, що процесуальне законодавство не містить заборон щодо кількісного звернення із заявами про забезпечення позову, натомість ст. 149 ЦПК України зазначено що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до передчасного висновку про відмову у забезпеченні позову, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду заяви до суду першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті скарги.

Керуючись ст. ст. 368, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ключенкової Х. В. задовольнити частково.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2025 року.

Судді: