ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/458/25
Провадження № 22-ц/821/1597/25
категорія: 301030300

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Дмитренко В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Тетяни Володимирівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки в натурі з майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності та припинення права власності, у складі головуючого судді, Марцішевської О. М., повний текст рішення складено 11 липня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Позов мотивує тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.2022, також вона є власником земельної ділянки площею 0,050 га, кадастровий номер :03:005:0124 та орендарем земельної ділянки площею 0,0017 га кадастровий номер :03:005:0141.

Зазначає, що відповідач є власником іншої 1/2 частини будинку на підставі договору від 10.09.2009, а також земельних ділянок, площею 0,05 га, кадастровий номер :03:005:0087, та площею 0,0062 га, кадастровий номер :03:005:0141.

Цільове призначення ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Висновком експерта ОСОБА_3 № 2012/24 від 20.12.2024 встановлено, що розділити 51/100 та 49/100 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд вбачається з можливістю добудови прибудови 2-2 площею 12,7 кв.м та встановлення перегородки у прим. 2-1, площею 31.3 кв.м для його реконструкції.

Вказані перепланування дають можливість використовувати ізольовані частини автономно з окремими входами. Витрати на добудову прибудови прим. 2-2 та реконструкції прим. 2-1 здійснюється позивачем за власний рахунок.

Також зазначає, що станом на час проведення експертного дослідження частина житлового будинку з прибудовою літ. А-І, а по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 відноситься до «4» категорії технічного стану аварійний.

В прим. 2-1 старі дерев`яні стіни, обкладені цеглою, замінено на металеві в межах існуючого фундаменту.

Крім того, відповідачкою на земельній ділянці, кадастровий номер :03:005:0087, самочинно побудований двоповерховий житловий будинок літ. З-ІІ.

Зазначає, що на даний час у позивачки виникла проблема у виділенні своєї частки домоволодіння в натурі, адже відповідачка, як співвласник іншої частини домоволодіння не дає позивачці згоди, тому остання змушена звернутись до суду.

Просить виділити ОСОБА_1 в натурі, як окрему одиницю (1/1), окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить 1/2 частину домоволодіння з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на прим. 2-1 площею 31,3 кв.м, ворота № 1, огорожу № 6; припинити спільну часткову власність сторін на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до даних технічної інвентаризації зафіксовано не тільки те, що будинок А-І наразі має загальну площу 58,3 кв.м, а також те, що технічний стан приміщення 2-1 після перепланування не відповідає нормам житлового будинку.

Суд дійшов висновку, що є неприйнятним варіант поділу будинку загальною площею 58,3 кв.м відповідно до висновку експерта Окрепки А. І. № 2012/24 від 20.12.2024, оскільки право власності на житловий будинок такої загальної площі не підтверджено за відомостями у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у складі об`єкта нерухомості.

Перепланування приміщень житлового будинку по АДРЕСА_1 позивачкою здійснено без згоди співвласника ОСОБА_2 , відтак з порушенням ст. 357 ЦК України.

Стосовно вимог відповідачки у відзиві про зобов`язання позивачки до вчинення певних дій, суд зауважив, що позовні вимоги формулюються виключно у позовній заяві, яка подається до суду у встановленому законом порядку.

Судом також зазначено, що ОСОБА_4 , чоловік ОСОБА_1 також є співвласником частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , набутої позивачем на тих самих умовах, що і позивачка, однак не був залучений позивачкою до участі в справі. При цьому суд зазначив, що задоволення позовних вимог про виділення ОСОБА_1 одноосібно у власність 1/2 частини домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 буде мати безпосереднім наслідком припинення без законних підстав права спільної сумісної власності ОСОБА_4 на 1/2 частку вказаного домоволодіння, чим буде істотно порушене право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на 1/2 частку спірного домоволодіння.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Манзар Т. В. просить суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме:

здійснити поділ домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши ОСОБА_1 в натурі, як окрему одиницю (1/1) окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить 1/2 частини домоволодіння з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати право власності за ОСОБА_1 на виділену в натурі 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 саме:

- частину житлового будинок під літ «А-1» (приміщення 2-1 площею 31,3 кв.м), ворота під «№ 1», огорожу під «№ 6»

Припинити спільну часткову власність позивачки ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, якщо суд прийде до висновку, що при вирішенні даної справи треба врахувати технічний паспорт від 23.12.2010 або від 04.09.2009, то частково задовольнити позовні вимоги позивачки в частині визнання права власності та визнати право власності за ОСОБА_1 на виділену в натурі 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до технічного паспорту складається з наступних приміщень житлового будинку під літ «А-І» (приміщення 2-1, площею 8.3 кв.м та приміщення 2-2 площею 18.0 кв.м), воріт № 1, огорожі № 6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права і є не обґрунтованим, а саме неповнота встановлення судом обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів та неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин, та не врахування судом висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 2012/24 від 20 грудня 2024 року проведеного судовим експертом Окрепка А. І. та правових позицій викладених у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 712/1852/19 (провадження № 61-7546св21); у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22), у постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 752/22726/20 (провадження № 61-14014св23).

Порівнюючи вимоги нормативно-правових актів чинних на території України в галузі будівництва, фактичне планування приміщень житлового будинку, в апеляційній скарзі на розгляд суду пропонує наступний варіант поділу житлового будинку з прибудовою під літ. «А-1, а» на 51/100 та 49/100 частин житлового будинку, господарських будівель та споруд без відступу від даних часток: гр. ОСОБА_1 51/100 частину житлового будинку під літ. «А-1» (приміщення 2-1 площею 31,3 кв.м) за умови реконструкції та добудови приміщення 2-2 площею 12,7 кв.м з господарськими будівлями та спорудами: ворота під «№ 1», огорожу під «№ 6» за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельних ділянках: площею0,0500 га, кадастровий номер :03:005:0124 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0017 га кадастровий номер :03:005:0141 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Зобов`язати ОСОБА_1 відбудувати 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , згідно плану та технічного паспорту, привести у житловий стан, що зміцнить іншу 1/2 частину будівлі, що належить ОСОБА_2 , або виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію на відбудову.

Вважає рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2025 року обґрунтованим та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом досконало вивчені обставини, які були головними і лягли в основу рішення, були вірно оцінені висновки експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 2012/24 від 20.12.2024, зважено усі усні та документальні аргументи сторін.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 по 1/2 частці, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.12.2024 № 408275641 (а.с. 26).

15.09.2009 зареєстроване право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 10.09.2009 (а.с. 77-78).

Відповідно до технічного паспорту від 30.08.2007 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , літ. А-І площею 53,3 кв.м, житловою 37,6 кв.м складається з таких приміщень: 1-1, 1-2 кухня, 1-3 коридор, 1-4 житлова кімната, 2-1 житлова кімната, 2-2 житлова кімната. Господарські будівлі сараї Б, б, вбиральня Д, погріб Г, огорожі 1-3,5, водоколонки № 4, житлової прибудови А1-ІІ (самочинне будівництво) (а.с. 81-83).

31.01.2014 зареєстроване право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0087 площею 0,05 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі свідоцтва про право власності від 03.02.2014 (а.с. 79-80).

31.01.2014 зареєстроване право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0088 площею 0,0062 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі свідоцтва про право власності від 03.02.2014.

Згідно з довідкою КП ЧООБТІ № 58162 від 04.12.2024 домоволодіння по АДРЕСА_1 станом на 01.01.2013 зареєстроване за ОСОБА_5 (1/2) та ОСОБА_2 (1/2). Інформація щодо показників технічної характеристики об`єкту нерухомого майна: житловий будинок з прибудовою А-І, а площею 53,3 кв.м, житловою площею 37,6 кв.м, сарай з прибудовою Б, б, погріб Г, вбиральня Д, водоколока № 4, огорожа № 1-3,5, примітка: самочинно ведеться будівництво прибудови літ. А1-ІІ, самочинно збудовано господарську будівлю літ. Ж-ІІ (а.с. 12).

20.01.2022 зареєстроване право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20 січня 2022 року. Вказане домоволодіння складається з житлового будинку з прибудовою А-І а, загальною площею 53,3 кв.м, житловою площею 37,6 кв.м, складовими частинами також є сарай Б, прибудова б, погріб Г, вбиральня Д, огорожа 1-3,5, водоколонка 4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.01.2022 № 295499320 (а.с. 7-8).

Придбання вказаної частини домоволодіння ОСОБА_1 здійснено в період шлюбу з ОСОБА_4 , зареєстрованого 15.10.2015 відповідно до відмітки у паспорті ОСОБА_1 (а.с. 6).

29.04.2024 зареєстроване право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0124 площею 0,05 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі рішення Черкаської міської ради № 55-146 від 04.04.2024 (а.с. 13-14).

На підставі договору оренди від 14.05.2024, за ОСОБА_1 23.05.2024 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0141 площею 0,0017 га по АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 15-25).

Відповідно до технічного паспорту від 26.11.2024, виконаного ФОП ОСОБА_6 складовими домоволодіння зазначено житловий будинок А-І площею 58,3 кв.м: прим.1-1 коридор площею 2,4 кв.м, прим.1-2 кухня площею 7,8 кв.м, прим.1-3 площею 5,5 кв.м, прим.1-4 кімната 11,3 кв.м, прим. 2-1 площею 31,3 кв.м. (а.с. 9-11).

Згідно з приміткою станом на 26.11.2024 обстежено частину житлового будинку літ. А-І (прим. 2-1), огорожу 1,6. В приміщення 2-1 житлового будинку літ. А-І старі стіни, обкладені цеглою, замінено на металеві в межах існуючого фундаменту. Однак технічний стан приміщення не відповідає нормам житлового будинку (а.с. 9-11).

Відповідно до висновку експерта Окрепки А. І. № 2012/24 від 20.12.2024 встановлено, що розділити 51/100 та 49/100 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд вбачається з можливістю добудови прибудови 2-2 площею 12,7 кв.м та встановлення перегородки у прим. 2-1 площею 31,3 кв.м для його реконструкції.

Вказані перепланування дають можливість використовувати ізольовані частини автономно з окремими входами. Витрати на добудову прибудови прим. 2-2 та реконструкції прим. 2-1 здійснюється позивачкою за власний рахунок.

Станом на час проведення експертного дослідження частина житлового будинку з прибудовою літ. А-І, а по АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 відноситься до «4» категорії технічного стану аварійний. В прим. 2-1 старі дерев`яні стіни, обкладені цеглою, замінено на металеві в межах існуючого фундаменту.

Висновком експерта ОСОБА_3 № 2012/24 від 20.12.2024 встановлено, що розділити 51/100 та 49/100 частин житлового будинку, господарських будівель і споруд вбачається з можливістю добудови прибудови 2-2 площею 12,7 кв.м та встановлення перегородки у прим. 2-1 площею 31.3 кв.м для його реконструкції.

Вказані перепланування дають можливість використовувати ізольовані частини автономно з окремими входами.

Витрати на добудову прибудови прим. 2-2 та реконструкції прим. 2-1 здійснюється позивачкою за власний рахунок. Також зазначає, що станом на час проведення експертного дослідження частина житлового будинку з прибудовою літ. А-І, а по АДРЕСА_1 , що належить позивачці відноситься до «4» категорії технічного стану аварійний. В прим. 2-1 старі дерев`яні стіни, обкладені цеглою, замінено на металеві в межах існуючого фундаменту (а.с. 28-50).

Відповідно до звіту про проведення оцінки від 13.01.2025, виконаного ТОВ «ГІСМАП» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 270/2023 від 02.05.2023 оцінювач ОСОБА_3 ) ринкова вартість частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок з прибудовами А-І, а, сарай Б, б, погріб Г, вбиральня Д, огорожа 1-3,5, водоколонка 4, житловий будинок має загальну площу 53,3 кв.м та житлову площу 37,6 кв.м, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:005:0124) складає 140000 грн (а.с. 51).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону вцілому відповідає.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом, посилаючись, як на поділ, так і на виділ частки з майна, просила виділити ОСОБА_1 в натурі, як окрему одиницю (1/1), окремий об`єкт нерухомості, частку спільного майна, яка становить 1/2 частину домоволодіння з припиненням ідеальних часток за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на прим. 2-1 площею 31,3 кв.м, ворота № 1, огорожу № 6; припинити спільну часткову власність сторін на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

При цьому володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 355 та ч. 1 ст. 356 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Зі змісту вказаних статей випливає, що право кожного із співвласників пов`язується із часткою у праві спільної власності і кожен із співвласників є власником не певної частини майна, а всього спільного майна у цілому.

У постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду виснував, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних / неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Аналіз ст. 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не є тотожним розпорядженню частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному зі співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу.

Порядок поділу спільного майна встановлено у ст. ст. 367 та 372 ЦК України.

Так, ст. 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За змістом ч. 3 ст. 14 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі поділу об`єкта нерухомого майна або виділу з нього частки формується нова реєстраційна справа з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 квітня 2025 року у справі № 357/3145/20 дійшла висновку, у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з врахуванням вимог ч. 1 ст. 379 ЦК, ч. 1 ст. 50 ЖК України.

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що у разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається.

За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві;

За наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи ст. 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку;

Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється.

Встановлено, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності; у позивачки частка в праві спільної часткової власності в розмірі 1/2, а у відповідачки теж в розмірі 1/2, при цьому між сторонами склався фактичний порядок користування житловим будинком та спорудами, розташованими на належних кожній із сторін земельних ділянках.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає.

Слід зазначити, що у такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві.

Виділення лише частки позивачки ставить під сумнів можливість зареєструвати право власності на частку майна, що залишилася за другим співвласником.

Згідно з технічним паспортом від 26.11.2024, приміщення 2-1 та 2-2 площею 26,3 кв.м позивачкою переплановані у приміщення 2-1 площею 31,3 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно керувався зокрема тим, що є неприйнятним поділ будинку на підставі висновку експерта ОСОБА_3 № 2012/24 від 20.12.2024, що свідчить про можливість виділу заявленого майна у власність позивачки, оскільки в ньому зазначено будинок загальною площею 58,3 кв.м, проте право власності на житлової будинок такої загальної площі не підтверджено за відомостями у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у складі об`єкта нерухомості (реєстраційний номер 101), де зазначено площу 53,3 кв.м.

У висновку експерта № 2012/24 від 20.12.2024 не було взято до уваги реальний технічний стан будинку, оскільки не були предметом експертного дослідження питання про місця розташування несучих конструкцій житлового будинку як до, так і після здійсненого позивачкою перепланування, яке полягало, серед іншого, у заміні частини зовнішніх цегляних стін будинку на металеві, також не досліджувалось питання дотримання позивачкою при зазначеному переплануванні будівельних норм і правил.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дії позивачки з перепланування приміщень 2-1 та 2-2 у житловому будинку сторін по справі, які нібито належать ОСОБА_1 , не узгоджуються з положеннями ст. ст. 355, 356 ЦК України.

Ключовим є те, що частина приміщень, які стали предметом поділу, були реконструйовані без відповідних дозвільних документів, що вказує на ознаки самочинного будівництва, зокрема було демонтовано несучі стіни будинку, перегородки між приміщеннями, дах, покрівлю та підлогу, що прямо вказує на виконання будівельних робіт без дозвільної документації.

Колегія суддів відмічає, що згідно з положеннями ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку має право здійснювати добудову за власний рахунок лише у межах, що не порушують прав інших співвласників.

Однак, перепланування приміщень житлового будинку по АДРЕСА_1 позивачкою здійснено без згоди співвласника ОСОБА_2 , на чом остання наголошує, відтак з порушенням ст. 357 ЦК України.

Слід зауважити, що згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 04.12.2013 у справі № 6-130цс13, від 30.09.2015 у справі № 6-286цс15, а також постановою Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 14-43цс20), об`єкти, збудовані або переплановані самочинно, не можуть бути предметом розподілу між співвласниками.

Отже, позивачкою не доведена технічна можливість поділу спірного житлового будинку, відповідно до якого кожній зі сторін буде виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), або переобладнання будинку в ізольовані квартири, при умові проведення ремонтно-будівельних робіт з перепланування з дотриманням передбачених будівельними нормами та правилами вимог, в наслідок чого суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову в задоволенні позову.

Наведений судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні аналіз кола співвласників 1/2 частини домоволодіння позивачки, як то придбаного під час шлюбу, з урахуванням висновків, які слугували безспірною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог за встановлених обставин та застосованих норм права, не впливає на правильність прийнятого рішення та не є самостійною підставою для його скасування.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження інших доводів заявника та їх відображення у судового рішенні, питання вичерпності висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що у справі, що розглядається, сторонам надано вмотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають наявним у матеріалах справах доказам.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Манзар Тетяни Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. М. Новіков

О. В. Карпенко