04 листопада 2025 року
Справа № 362/2780/25
№ 2-о/362/117/25
О К Р Е М А Д У М К А
г о л о в у ю ч о г о
Рішенням від 04 листопада 2025 року Васильківського міськрайонного суду Київської області у складі головуючого судді Марчука О.Л. і присяжних Іщука Д.М. та Штепи О.В. задоволено заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Васильківської міської ради, ОСОБА_2 про усиновлення, - та постановлено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 усиновити дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказане рішення було постановлено відповідно до приписів статті 35 ЦПК України, більшістю голосів.

Оскільки присяжні проголосували за задоволення заяви, а головуючий суддя - проти, керуючись частиною третьою статті 35 ЦПК України, у зв`язку із незгодою із таким рішенням, вважаю за необхідне письмово викласти свою окрему думку.

Згідно із частини другої статті 207 СК України, усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

Натомість, на глибоке і тверде переконання головуючого судді, рішення від 04 листопада 2025 року Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/2780/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Васильківської міської ради, ОСОБА_2 про усиновлення, - не узгоджується із наведеною нормою частини другої статті 207 СК України, оскільки усиновлення заявником дитини проведено не у найвищих інтересах дитини.

Зокрема, у даному випадку, ОСОБА_1 здійснено усиновлення дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ухилення від мобілізації під час воєнного стану.

Вказані висновки головуючого судді, ґрунтуються на наступних обставинах.

22 грудня 2021 року між заявником і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 22 грудня 2021 року (а.с. 9).

Із доданої до заяви копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 26 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Уклавши шлюб із ОСОБА_2 , заявник протягом майже чотирьох років не виявив бажання і не прагнув усиновити її дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після укладення шлюбу у заявника і ОСОБА_2 народилась їх спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 19 липня 2022 року (а.с. 11).

У заявника все ще не виникло бажання і прагнення усиновити дитину своєї дружини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надалі, після того як ОСОБА_2 завагітніла, у заявника раптово виникає потужне і нестримне бажання та прагнення усиновити дитину своєї дружини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, у своїй заяві по суті справи від 29 травня 2025 року заявник приховує і не повідомляє суду зазначений факт вагітності його дружини (а.с. 33 - 36).

Лише під час розгляду справи ОСОБА_2 повідомила суду про те, що їй важко прибувати до суду оскільки вона очікує дитину, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 22.09.2025 року (а.с. 62).

Тобто, із зрозумілих і очевидних головуючому судді причин приховати дійсну і реальну мету усиновлення, якою є ухилення від мобілізації та отримання відстрочки, заявник не зазначив у своїй заяві по суті справи про те, що його дружина вагітна та очікує народження третьої дитини.

У зв`язку із цим, існують об`єктивні підстави для відповідної оцінки процесуальної поведінки заявника, який не повідомив суду про вказані обставини, та лише під час розгляду справи в судовому засіданні виявилось, що його дружина має двох і очікує народження третьої дитини.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено в Україні воєнний стан, який неодноразово було продовжено та дії станом на дату постановлення цього судового рішення.

Вказану обставину, суд визнає загальновідомою, а тому за приписами частини третьої статті 82 ЦК України, така обставина не потребує доказування.

Заявник по справі є військовозобов`язаним та підлягає мобілізації відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_4 від 21 вересня 2021 року (а.с. 64).

Як стало відомо під час розгляду справи в судовому засідання 19 вересня 2025 року, заявник перебував у розшуку ТЦК та, у зв`язку із цим, 22 вересня 2025 року сплатив відповідний штраф за адміністративне правопорушення (а.с. 65).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у заявника і ОСОБА_2 народилась їх друга спільна дитина - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 17 жовтня 2025 року (а.с. 86).

30 жовтня 2025 року заявник проходить медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 за результатами якого визнається придатним до військової служби, що підтверджується довідкою ВЛК №2025-1030-1326-3067-3 від 30.10.2025 року (а.с. 88).

Отже, заявник є придатним до військової служби військовозобов`язаним та підлягає мобілізації.

Однак, з метою ухилення від мобілізації, заявник вносить через за стосунок «Резерв+» недостовірні відомості стосовно свого сімейного стану та надає суду витяг із відміткою про відстрочку від мобілізації відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідно до якої, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

- чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі;

- коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Але, у даному випадку ОСОБА_2 , яка є дружиною заявника, не померла і жива, не позбавлена батьківських прав, не визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, не оголошена померлою й не відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Тобто, заявник не є чоловіком який має дитину (дітей) віком до 18 років, коли їх матір померла, позбавлена батьківських прав, визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою або відбуває покарання у місцях позбавлення волі.

Також, під час розгляду справи не встановлено, що заявник є особою яка самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.

Крім того, заявник не є особою яка самостійно виховує та утримує дитину запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, оскільки заявник і його дружина спільно вдвох виховують і утримують ОСОБА_3 , 2015 року народження.

Отже, очікуючи народження другої спільної дитини ОСОБА_2 і заявника, останній вирішив усиновити сина ОСОБА_2 для наявності у нього трьох неповнолітніх дітей, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як військовозобов`язаному надає йому законне право уникнути призову на військову службу під час мобілізації.

Саме вказані обставини спонукали та були рушійною силою того, що у заявника виник мотив усиновити ОСОБА_3 , 2015 року народження.

Також, як встановлено під час розгляду справи, заявник не звертається до дитини «син», а називає його на ім`я, що свідчить про відчуженість заявник і дитини яку він усиновив.

Крім того, заявник в судовому засіданні під час розгляду справи не зміг пояснити на запитання суду: «Чому він раніше не усиновив вказану дитину?».

Зазначені обставини прямо і беззаперечно свідчать про те, що заявник приховав дійсні мотиви усиновлення, які вище розкрито головуючим.

На переконання головуючого, заявник який є дорослою самостійною людиною та досяг певного рівня фізичного і розумового розвитку, який (рівень) дозволяє заявнику самостійно, без підказок і сторонніх втручань висловити свою власну особисту думку про те, якими насправді є мотиви усиновлення дитини!!!

Як зазначив у судовому засіданні заявник, усиновлення - це формальність.

Дане твердження заявника також вказує на відсутність у останнього глибокого і змістовного розуміння факту усиновлення, яке заявник оцінює як формальні записи в офіційних документах, які воднораз надають йому право на відстрочку від мобілізації, чого і прагнув досягти заявник, звертаючись до суду із даною заявою.

Також, як мотив усиновлення заявник зазначив: щоб стосунки стали краще.

Але, слід зауважити, що особисті сімейні стосунки не стають краще від їх фіксації в офіційних документах, а прямо і безпосередньо залежать від почуттів і дій членів сім`ї.

Проте, під час розгляду справи по суті в судовому засіданні, заявник жодного разу не повідомив суду про те чи любить він ОСОБА_3 та чи має до нього батьківські почуття!!!

Вирішуючи заяву по суті, відповідно до норм статті 224 СК України, суд повинен враховувати обставини, що мають істотне значення, зокрема:

1) стан здоров`я та матеріальне становище особи, яка бажає усиновити дитину, її сімейний стан та умови проживання, ставлення до виховання дитини;

2) мотиви, на підставі яких особа бажає усиновити дитину;

3) мотиви того, чому другий із подружжя не бажає бути усиновлювачем, якщо лише один із подружжя подав заяву про усиновлення;

4) взаємовідповідність особи, яка бажає усиновити дитину, та дитини, а також те, як довго ця особа опікується вже дитиною;

5) особу дитини та стан її здоров`я;

6) ставлення дитини до особи, яка бажає її усиновити.

Однак, матеріальне становище заявника є нестабільним і не прогнозованим, оскільки заявник офіційно не працевлаштований 6 - 7 років та здійснює пошук роботи.

Отже, заявник не має постійного офіційного доходу.

Також, судом не встановлено взаємовідповідність заявника і дитини, оскільки і заявник і дитина в судовому засіданні висловлювались один про одного без вияву радості і щастя та емоцій позитивного характеру, сухими фразами без наповнення їх життєвою енергією.

Незважаючи на позитивне ставлення дитини до заявника, головуючий оцінює таке ставлення дитини, як ставлення хлопчика до чоловіка своєї матері, а не до як власного батька.

Заявник неодноразово наголосив на тому, що він матеріально й фінансово утримує дружину разом з усіма трьома дітьми.

Проте, поняття усиновлення стосується більше духовної та моральної складової людських взаємовідносин, ніж матеріальної, адже відносини батьків та дітей ґрунтуються в перш чергу на почуттях любові, поваги, довіри, підтримки та взаєморозуміння, а не на купівлі одягу та продуктів харчування!

Під час розгляду справи, судом не встановлено що заявник проявляє до дитини батьківські почуття турботи і любові.

За наявності факту спільного проживання дитини разом із заявником, суду не наведено переконливих фактів на підтвердження того, що заявник і ОСОБА_3 дійсно мають щирі та глибокі стосунки як батько і син, яким заявник опікується і проживає із ним однією сім`єю понад п`ять років.

Як наслідок, під час розгляду справи в судовому засіданні заявник не переконав головуючого у тому, що він вважає ОСОБА_3 своєю дитиною та має почуття батьківства до нього як до сина.

На підставі висловлених дитиною суджень, судом встановлено, що ставлення дитини до заявника і заявника до дитини є суто формальним, беззмістовним, нейтральним та дитина сприймає заявника лише як особу яка є чоловіком її матері та проживає разом із ними, а заявник сприймає ОСОБА_3 не як власного сина, а як дитину своєї дружини.

У зв`язку із цим, слід зробити висновок про відсутність між дитиною і заявником стійкого і міцного емоційного зв`язку який ґрунтується на почуттях взаємної любові та поваги.

Як наслідок, дитина не має до заявника почуттів як син до батька, а заявник не має до дитини почуттів як батько до сина.

Відносно пояснень ОСОБА_2 в судовому засіданні про те, що її чоловік та її син ОСОБА_3 мають гарні стосунки без криків, вони не сваряться, не б`ються, а дитина добре ставиться до її чоловіка, - слід зазначити, що це свідчить лише про тихий, спокійний, врівноважений і безконфліктний характер заявника та абсолютно не свідчить про любов заявника до її сина.

До того ж, слід зауважити, що у зв`язку із усиновленням, заявником і матір`ю дитини виявлено бажання змінити прізвище і по батькові дитини, запис про батька якої в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Даний факт вперто вказує на те, що заявнику байдуже чи буде його син носити його по батькові та прізвище, що вчергове достовірно підтверджує висновки головуючого про формальність даного усиновлення яке здійснено заявником виключно з метою отримання відстрочки від мобілізації.

Натомість у зв`язку із даним усиновленням заявник отримав внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини відомостей про нього як батька дитини, що офіційно закріплює його правовий статус як батька трьох дітей до 18 років, що надає підстави для отримання відстрочки від мобілізації.

Головуючий вважає вказані обставини істотними!

З урахуванням встановлених під час розгляду справи фактичних обставин, головуючий приходить до переконливого висновку про те, що усиновлення дитини заявником не відповідає інтересам дитини, яка не має до заявника сімейних почуттів як до батька.

Вказані обставини, на переконання головуючого беззаперечно свідчать про штучні та формальні наміри заявника у його прагненні усиновити ОСОБА_3 , які абсолютно не ґрунтуються на сімейних взаємовідносинах та почуттях любові як батька до сина.

Серед іншого, з огляду на встановлені судом під час розгляду справи істотні обставини сприйняття дитиною особи заявника та їх взаємовідносини, слід критично оцінювати, не приймати до уваги та відхилити висновок органу опіки і піклування про доцільність усиновлення заявником ОСОБА_3 , оскільки наданий суду висновок є формальним за своїм змістом та ґрунтується лише на переліку фактичних обставин які відбулись в житті як незворотні (а.с. 22 - 23).

Натомість, у наданому суду висновку відсутній системний аналіз особистих взаємовідносин заявника і дитини яку він бажає усиновити.

Також, висновок не містить дослідження обставин психологічно-емоційного зв`язку заявника із дитиною.

Крім того, у висновку відсутня аргументація та обґрунтування того, чому саме на думку органу опіки та піклування у даному випадку усиновлення дійсно буде відповідати інтересам дитини.

Отже, наданий суду висновок не вказує та не відображає відповідність інтересам ОСОБА_3 його усиновлення заявником.

Та обставина, що дитина проживає і виховується в сім`ї заявника, відповідно до пункту 1 частини першої статті 213 СК України, також не є безумовною підставою для здійснення усиновлення у даному випадку.

Оскільки, мотиви на підставі яких заявник бажає усиновити дитину не ґрунтуються на особистих почуттях сімейних стосунків із характерними проявами щирої та взаємної любові батька і сина, головуючий вважає, що усиновлення заявником ОСОБА_3 безперечно не відповідає найвищим інтересам дитини.

Таким чином, головуючий приходить до висновку, що відповідно до частини другої статті 207 СК України, у даному випадку відсутні підстави для усиновлення заявником дитини своєї дружини, оскільки таке усиновлення не відповідає найвищим інтересам дитини та не забезпечить гармонійні умови її життя.

За таких обставин, враховуючи встановлені під час розгляду фактичні дані, слід було відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Виконавчий комітет Васильківської міської ради, ОСОБА_2 про усиновлення.

Головуючий 04 листопада 2025 року