справа № 631/141/25
провадження № 2/631/460/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 серпня 2025 року селище Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Трояновської Т. М.,
за участі секретаря судового засідання Семенко А. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Згідно з пунктом 8.1 Договору клієнт (відповідач) отримує товари (послуги) від постачальника на умовах договору № 1 та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання Договору № 1 всі існуючі та майбутні права постачальника за Договором № 1 відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП»).
Відповідно до пункту 8.2. Договору № 1, порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається Договором № 1 та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, що є невід`ємною частиною Договору № 1. Клієнт ознайомлений з Правилами в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua, саме в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, а також з порядком укладення договору за допомогою електронного підпису, що визначено в Розділі 5 Правил.
Як вказав представник позивача, відповідно по пункту 1.4 Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше Правила є договором приєднання у розумінні статті 634 Цивільного кодексу України. Підписанням Договору № 1 клієнт приєднується до Правил. Правила є невід`ємною частиною кожного Договору з моменту його укладення.
Згідно з пунктом 13.7 Договору № 1 клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, зміст Правил є зрозумілим для клієнта, і він погоджується їх дотримуватись та виконувати.
Оплата вартості отриманого відповідачем товару відповідно до умов Договору № 1 мала здійснюватися поетапно з розбивкою на 11 платежів. При цьому, на виконання умов Договору № 1 та Пакету фінансування в день укладання Договору № 1 відповідач мала здійснити сплату першого платежу за отримання товару у сумі 3000 гривень 00 копійок. Подальші 11 платежів мали здійснюватися відповідачем в строк до 20 числа місяця рівними частинами по 1155 гривень 32 копійки відповідно до умов Пакету фінансування, визначених в Договорі № 1.
Згідно з пунктом 8.1 вказаного Договору клієнт (відповідач) отримує товари (послуги) від постачальника на умовах договору № 2 та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання Договору № 2 всі існуючі та майбутні права постачальника за Договором № 2 відступаються на користь Процесинг-центра (ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП»).
Відповідно до пункту 8.2 Договору № 2, порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається Договором № 2 та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, що є невід`ємною частиною Договору № 2. Клієнт ознайомлений з Правилами в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua, саме в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, а також з порядком укладення договору за допомогою електронного підпису, що визначено в Розділі 5 Правил.
За твердженням представника позивача, згідно з пунктом 1.4 Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше Правила є договором приєднання у розумінні статті 634 Цивільного кодексу України. Підписанням Договору № 2 клієнт приєднується до Правил. Правила є невід`ємною частиною кожного Договору з моменту його укладення.
Відповідно до пункту 13.7 Договору № 2 клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, зміст Правил є зрозумілим для клієнта, і він погоджується їх дотримуватись та виконувати.
Оплата вартості отриманого відповідачем товару відповідно до умов Договору № 2 мала здійснюватися поетапно з розбивкою на 11 платежів. При цьому, на виконання умов Договору № 2 та Пакету фінансування в день укладання Договору № 2 відповідач мала здійснити сплату першого платежу за отримання товару у сумі 0 гривень 00 копійок. Подальші 11 платежів мали здійснюватися відповідачем в строк до 20 числа місяця рівними частинами по 373 гривні 71 копійці відповідно до умов Пакету фінансування, визначених в Договорі № 2.
У пункті 8.1 вказаного Договору передбачено, що клієнт (відповідач) отримує товари (послуги) від постачальника на умовах договору № 3 та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання Договору № 3 всі існуючі та майбутні права постачальника за Договором № 3 відступаються на користь позивача.
Оплата вартості отриманого відповідачем товару відповідно до умов Договору № 3 мала здійснюватися поетапно з розбивкою на 11 платежів. При цьому, на виконання умов Договору № 3 та Пакету фінансування в день укладання Договору № 3 ОСОБА_1 мала здійснити сплату першого платежу за отримання товару у сумі 0 гривень 00 копійок. Подальші 11 платежів мали здійснюватися відповідачем в строк до 20 числа місяця рівними частинами по 292 гривні 49 копійок відповідно до умов Пакету фінансування, визначених в Договорі № 3.
Згідно з пунктом 8.1 вказаного Договору відповідач отримує товари (послуги) від постачальника на умовах договору № 4 та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання договору № 4 всі існуючі та майбутні права постачальника за Договором № 4 відступаються на користь позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП».
Відповідно до пункту 8.2 Договору № 4, порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається Договором № 4 та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм в редакції згідно Наказу № 15/03-24 від 15 березня 2024 року, що є невід`ємною частиною Договору № 4. Клієнт ознайомлений з Правилами в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua, саме в редакції згідно Наказу № 15/03-24 від 15 березня 2024 року, а також з порядком укладення договору за допомогою електронного підпису, що визначено в Розділі 5 Правил 2.
Як вказав представник позивача, відповідно по пункту 1.4 Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше Правила 2 є договором приєднання у розумінні статті 634 Цивільного кодексу України. Підписанням Договору № 4 клієнт приєднується до Правил 2. Правила 2 є невід`ємною частиною кожного Договору з моменту його укладення.
Відповідно до пункту 13.7 Договору № 4 клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм в редакції згідно Наказу №15/03-24 від 15 березня 2024 року, зміст Правил 2 є зрозумілим для клієнта, і він погоджується їх дотримуватись та виконувати.
Оплата вартості отриманого ОСОБА_1 товару відповідно до умов Договору № 4 мала здійснюватися поетапно з розбивкою на 5 платежів. При цьому, на виконання умов Договору № 4 та Пакету фінансування в день укладання Договору № 4 відповідач мала здійснити сплату першого платежу за отримання товару у сумі 0 гривень 00 копійок. Подальші 5 платежів мали здійснюватися відповідачем в строк до 20 числа місяця рівними частинами по 2398 гривень 56 копійок відповідно до умов Пакету фінансування, визначених в Договорі № 4.
У пунктах 12.2 12.3 Договору № 1, Договору № 2, Договору № 3 та Договору № 4 визначено, що у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів відповідач сплачує неустойку (штраф) в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф) в розмірі 10 відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Крім того, згідно положень пункту 12.4 Договору № 1, Договору № 2, Договору № 3 та Договору № 4, у разі прострочення відповідачем сплати платежів на строк більше 30 календарних днів, останній зобов`язаний за першою вимогою позивача протягом 10 календарних днів з моменту отримання вимоги достроково одноразово сплатити на користь останнього всі платежі, належні до сплати згідно з Пакетом фінансування.
Отже, станом на день звернення позивача до суду заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» склала:
за Договором № 1 у сумі 2703 гривні 59 копійок, в тому числі: 1775 гривень 96 копійок сума заборгованості з оплати вартості товару 1; 927 гривень 63 копійки сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень пунктів 12.2 12.3 Договору № 1;
за Договором № 2 у сумі 1255 гривень 44 копійки, в тому числі: 896 гривень 75 копійок сума заборгованості з оплати вартості товару 2; 358 гривень 70 копійок сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень пунктів 12.2 12.3 Договору № 2;
за Договором № 3 у сумі 987 гривень 85 копійок, в тому числі: 726 гривень 50 копійок сума заборгованості з оплати вартості товару 3; 261 гривня 35 копійок сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень пунктів 12.2 12.3 Договору № 3;
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 травня 2025 року позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 серпня 2025 року визначено про заочний розгляд справи за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі судом не вживалось.
Уповноважений представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися завчасно та відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просить суд розгляд справи провести за відсутності представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП», зазначивши, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення у справі не заперечують.
Відповідач, ОСОБА_1 , у судові засідання, що призначались на 02 червня 2025 року, 30 червня 2025 року та 12 серпня 2025 року не з`являлась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України за адресою реєстрації місця проживання, вказаної у повідомленні Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківського району Харківської області № 04.01-35/49. Судові повістки про виклик ОСОБА_1 були повернуті на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «УКРПОШТА» «адресат відсутній за вказаною адресою (не проживає)».
Про причини своєї неявки ОСОБА_1 суд не повідомляла, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності, а також відзив на позовну заяву, у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не надсилала, станом розгляду справи не цікавилась.
З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Окрім цього, частиною 11 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Також відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.?
В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 та від 24 жовтня 2024 року у справі № 752/8103/13-ц, в яких зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явилась у судове засідання, а сторона позивача звернулась на адресу суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, де зазначили, що проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечують, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.?
Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.
Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.
Згідно з пунктами 1.2 1.4 укладеного Договору товари (послуги) постачаються клієнтам постачальником за заявками, погодженими процесинг-центром. Права вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів (послуг) відступаються постачальником на користь процесинг-центра в момент підписання відповідного договору з клієнтом. При цьому, постачальник повідомляє про це клієнта, в момент підписання відповідного договору з клієнтом. Інформація щодо відступлення постачальником процесинг-центру права вимоги платежів за договорами з клієнтами зазначається у відповідному договорі з клієнтом.
У пунктах 1.5 та 1.8 Договору сторони домовились, що постачальник не відповідає перед процесинг-центром за дійсність прав вимоги платежів, які відступаються процесинг-центру на умовах цього Договору, не приймає на себе відповідальність за клієнта, не бере на себе зобов`язання зі зворотного викупу у процесинг-центра права вимоги платежів не задоволених клієнтом. Процесинг-центр приймає на себе усі ризики, пов`язані з можливістю визнання в майбутньому недійсним відступлення права вимоги платежів за цим Договором. Сторони домовились, що право власності на товари/послуги постачальника згідно договорів з клієнтами, переходять клієнту в момент виплати останнім всіх зобов1язань за таким договором.
Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 26 вересня 2023 року о 12 годині 44 хвилини електронним цифровим підписом a8a1d03cac15c9c331435869d4a98b4c, про що свідчить протокол електронного підпису на договорі.
Так, згідно з пунктом 8.1 укладених Договорів клієнт отримує товари (послуги) у постачальника на умовах цього договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання цього договору права вимоги платежів постачальника за цим договором відступаються на користь процесинг-центру.
Порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається цим договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, а також Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно наказу № 15/03-24 від 15 березня 2024 року. Підписанням цього договору клієнт приєднується до Правил, що є невід`ємною частиною цього договору з моменту його укладання. Клієнт ознайомлений з Правилами в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua (пункт 8.2 укладених Договорів).
Відповідно до пунктів 1.2 1.4 «Правил отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізнішетм», затверджених наказом директора ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, ці Правила регулюють відносини між процесинг-центром, постачальниками, клієнтами, які уклали договір на умовах Правил. Ці Правила встановлюють порядок та умови отримання клієнтами товарів і послуг у постачальників, розмір та порядок оплати платежів, строки розрахунків, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, інші умови, за якими сторони повинні дійти згоди для укладення та виконання Договору відповідно до чинного законодавства України. Ці Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статтей 641, 644 Цивільного кодексу України, укласти Договір на умовах, встановлених цими Правилами, і застосовуються у випадку підписання клієнтом Договору за допомогою електронного підпису на веб-сайті процесинг-центра www.dogovor.paylate.com.uа. Публічна пропозиція набуває чинності з дати її опублікування за інтернет-адресою paylater.com.ua і діє до моменту публікації Правил у новій редакції.
Згідно з пунктами 1.3 1.4 «Правил отримання товарів (надання послуг) в системі ПлатиПізнішетм», затверджених наказом директора ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» № 15/03-24 від 15 березня 2024 року, ці Правила встановлюють порядок та умови отримання клієнтами товарів і послуг у постачальників, розмір та порядок оплати платежів, строки розрахунків, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, інші умови, за якими сторони повинні дійти згоди для укладення та виконання Договору відповідно до чинного законодавства України. Ці Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статтей 641, 644 Цивільного кодексу України, укласти Договір на умовах, встановлених цими Правилами, і застосовуються у випадку підписання клієнтом договору за допомогою власноручного підпису у паперовій формі, а також за допомогою електронного підпису на веб-сайті процесинг-центра www.dogovor.paylate.com.ua. Публічна пропозиція набуває чинності з дати її опублікування за інтернет-адресою paylater.com.ua і діє до моменту публікації Правил у новій редакції.
При цьому у пункті 13.7 укладених Договорів визначено, що клієнт ознайомився з Правилами отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізнішетм в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2018 року, а також в редакції згідно Наказу № 15/03-24 від 15 березня 2024 року, зміст Правил є зрозумілим для клієнта, і він погоджується їх дотримуватись та виконувати.
Відповідно до пункту 13.1 укладених Договорів, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку, визначеного періодом та кількістю періодичних платежів, якщо інше у вказано в пакеті фінансування. Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо зобов`язання сторін за договором на кінець строку його дії не є погашеними.
При цьому у пунктах 12.2 12.4 кожного із укладених Договорів сторони погодили, що у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 (десяти) календарних днів, клієнт сплачує на користь процесинг-центра неустойку (штраф) в розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 (десяти) календарних днів, клієнт сплачує на користь процесинг-центра неустойку (штраф) в розмірі 10 (десять) відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 30 (тридцяти) календарних днів, клієнт зобов`язаний за першою вимогою процесинг-центра протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь процесинг-центра всі платежі, належні до сплати згідно з пакетом фінансування.
Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення договорів, відповідно до яких відповідач отримала товари на умовах фінансового лізингу.
З наданих позивачем розрахунків заборгованостей вбачається, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за умовами укладених договорів належним чином не виконала, лише частково сплачувала на користь позивача в рахунок оплати вартості товарів грошові кошти, у зв`язку з чим у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 14 лютого 2025 року складає:
Вказані розрахунки заборгованості відповідачем не заперечувалися та у встановленому законом порядку не спростовані.
При цьому відповідачем в ході розгляду справи не надано альтернативних розрахунків заборгованості за укладеними договорами, а тому суд погоджується з розрахунками заборгованості, наданими позивачем.
Вирішуючи даний спір суд виходить з положень Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини.
У частині 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Так, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини 1 та 2 статті 14 Цивільного кодексу України).
За правилом, наведеним у частині 1 статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1 3 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
У відповідності до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1?статті 627 Цивільного кодексу України).
За змістом статей?626 та 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Приписами частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України).
Абзац 2 часини 2 статті 639 наведеного кодифікованого закону України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Із прийняттям Закону України № 675-VIII від 03 вересня 2015 року «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України № 851-ІV від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення наведеної норми права, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Положеннями частин 1 та 3 статті 6 Закону України № 851-ІV від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватись електронний підпис. Накладання електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» (частина 1 статті 7 Закону України № 851-ІV від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Відповідно до частин 3 та 4 статті 11 Закону України № 675-VIII від 03 вересня 2015 року «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших?інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 Закону України № 675-VIII від 03 вересня 2015 року «Про електронну комерцію»).
У відповідності до частини 12 наведеної норми права, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями статті 12 Закону України № 675-VIII від 03 вересня 2015 року «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Тобто, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 з метою отримання товарів на умовах фінансового лізингу здійснила послідовні дії для укладення договорів та уклала такі договори з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОЗЕТКА.УА» за допомогою електронного підпису, що належним чином відповідає вимогам профільного законодавства, зокрема, статтям 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».
При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаних вище договорів.
З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
У відповідності до приписів частин 1 та 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності га справедливості.
Як вже зазначалось, договір є обов`язковим до виконання, що прямо передбачено у статті 629 Цивільного кодексу України.
У статті 1 Закону України № 1202-ІХ від 04 лютого 2021 року «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1 4 частини першої статті 5 цього Закону.
Згідно із статтею 3 Закону України № 1202-ІХ від 04 лютого 2021 року «Про фінансовий лізинг» відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а також прийнятими відповідно до закону актами Національного банку України. Відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Положення інших нормативно-правових актів регулюють відносини у сфері фінансового лізингу в частині, що не суперечить цьому Закону.
Об`єктом фінансового лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, що відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо передачі якого в лізинг законом не встановлено обмежень (частина 1 статті 6 Закону України № 1202-ІХ від 04 лютого 2021 року «Про фінансовий лізинг»).
Відповідно до частин 1 та 3 статті 12 Закону України № 1202-ІХ від 04 лютого 2021 року «Про фінансовий лізинг» визначення лізингодавцем можливості укладення договору фінансового лізингу здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) лізингоодержувача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку. До укладення договору фінансового лізингу лізингодавець має право, а якщо лізингоодержувачем є фізична особа - зобов`язаний, використовуючи свої професійні можливості, оцінити фінансову спроможність лізингоодержувача, враховуючи, зокрема, строк фінансового лізингу, вартість об`єкта фінансового лізингу, доходи лізингоодержувача та мету отримання у володіння та користування об`єкта фінансового лізингу. Оцінка фінансової спроможності лізингоодержувача здійснюється на підставі достатньої інформації, отриманої від лізингоодержувача, та (за необхідності) на підставі інформації, отриманої з інших джерел відповідно до законодавства.
У статті 16 Закону України № 1202-ІХ від 04 лютого 2021 року «Про фінансовий лізинг» визначено, лізингові платежі, належні до сплати за договором фінансового лізингу, здійснюються в порядку, встановленому договором фінансового лізингу. До складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором. З метою виконання лізингодавцем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу щодо оплати товарів, виконання робіт тощо лізингодавець має право отримати від лізингоодержувача авансовий платіж, що підлягає сплаті відповідно до умов договору фінансового лізингу. Авансовий платіж не є залученими коштами лізингодавця, а є складовою лізингових платежів за договором фінансового лізингу, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу.
Положеннями статті 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Предметом договору лізингу може бути майно, визначене індивідуальними ознаками, яке відповідає критеріям основних засобів відповідно до законодавства (стаття 807 Цивільного кодексу України).
Відтак, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.
Відповідно до положень частини 1 статті 526 та статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Положеннями статтей 610 та 611 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Приписами статті 614 Цивільного кодексу України регламентовано, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України).
Як встановлено в ході судового розгляду справи, ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «РОЗЕТКА.УА» свої зобов`язання за договорами про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм виконало, передало майно у строкове платне володіння та користування відповідачу, проте ОСОБА_1 умови укладених договорів належним чином та у повному обсязі не виконала, що є порушенням?статтей 526 530 Цивільного кодексу України.
У статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень статті 516 Цивільного кодифікованого закону України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
В силу частини 1 статті 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
При цьому слід зазначити, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним.
Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
Аналогічний за змістом висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц.
При цьому, розмір невиконаних зобов`язань підтверджується даними розрахунків заборгованості за договорами, які не спростовано відповідачем.
Даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за вказаними вище договорами у добровільному порядку відповідачем за час розгляду справи в суді також не надано.
Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення ОСОБА_1 від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України.
Щодо стягнення з відповідача сум штрафних санкцій за укладеними договорами суд зазначає таке.
Відповідно до умов Договорів, у пунктах 12.2 12.4, сторони узгодили, що у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 (десяти) календарних днів, клієнт сплачує на користь процесинг-центра неустойку (штраф) в розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 (десяти) календарних днів, клієнт сплачує на користь процесинг-центра неустойку (штраф) в розмірі 10 (десять) відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 30 (тридцяти) календарних днів, клієнт зобов`язаний за першою вимогою процесинг-центра протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь процесинг-центра всі платежі, належні до сплати згідно з пакетом фінансування.
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України).
Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано.
При цьому суд наголошує, що судове доказування це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.
У відповідності до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 зробила правовий висновок, відповідно до якого принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
У даній справі на виконання свого процесуального обов`язку, відповідачем не надано доказів сплати орендних платежів чи спростування встановлених судом обставин на час розгляду справи.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України № 4059-IX від 19 листопада 2024 року «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 3028 гривень 00 копійок.
Водночас частиною 3 статті 4 Закону України від 08 листопада 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
З даним позовом ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» звернулась до суду з використанням підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, а тому, як убачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 у розмірі 2422 гривні 40 копійок, що підтверджено платіжною інструкцією № 936 від 11 лютого 2025 року АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ЕОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТ БАНК».
Частиною 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).
З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП підлягають задоволенню в повному обсязі, суд доходить висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 гривні 40 копійок.
На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14 16, 202, 204, 509, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 614, 625, 626, 627, 629, 806, 807, 1077, 1078, 1082 Цивільного кодексу України, статтями 1 5, 10 13, 17, 19, 23, 43, 76 78, 81, 89, частиною 11 статті 128, частиною 3 статті 131, статтями 133, 137, 141, 206, частиною 3 статті 211, частиною 1 статті 223, пунктом 2 частини 1 та частиною 2 статті 258, статтею 259, статтями 263 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 280 283, частиною 1 статті 352, статтями 354 і 355 Цивільного процесуального кодексу України,
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП» понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду безпосередньо, або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАНГАРАНТ ГРУП», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38922870, адреса місцезнаходження: вулиця Степана Бандери, будинок № 21 (корпус В), місто Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано суддею в одному примірнику 25 серпня 2025 року у зв`язку із перебуванням в період з 13 серпня 2025 року по 22 серпня 2025 року включно в нарадчій кімнаті у справі з єдиним унікальним № 615/492/23 (провадження № 1-кп/631/34/25) за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 грудня 2022 року під № 0000264, за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

Суддя Т. М. Трояновська