Справа №751/5237/25
Провадження №2-о/751/150/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

з участю секретаря Усік Ю.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

16.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова із заявою в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 , 1939 року народження та ОСОБА_3 , 1939 року народження, яка померла 2005 року, проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 11.06.1993 до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що 23.04.2025 звертався до Новозаводського суду м. Чернігова з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з ОСОБА_3 . Докази їх спільного проживання надавав на період з 1993 по 2005 рік, але вважав, що у заяві необхідно вказувати не фактичну дату початку спільного проживання, а дату вступу в силу Цивільного Кодексу України від 01.01.2004 року, тому просив суд встановити факт спільного проживання з 2004 по 2005 рік. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.05.2025 його заяву було задоволено. Надалі він звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини, але нотаріус йому відмовив, вказавши на те, що для оформлення спадщини особам четвертої черги потрібно проживати зі спадкодавцем не менше п`яти років до його смерті, а у рішенні суду вказано період спільного проживання з 01.01.2004 до ІНФОРМАЦІЯ_2. Він разом із ОСОБА_3 з 1960 року проживали разом у зареєстрованому шлюбі. В 1993 році вони фіктивно розірвали шлюб, але продовжували проживати як чоловік та дружина, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя. Вдруге шлюб не реєстрували, оскільки були вже в похилому віці і в цьому не було потреби. За час шлюбу у них народилося двоє синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Останній вже багато років проживає з сім`єю за кордоном. Зазначає, на 1993 рік він разом з ОСОБА_3 та двома синами проживали в квартирі АДРЕСА_1 , яку в 2000 році разом приватизували у свідоцтві про право власності зазначено, що вони є членами сім`ї та володіють квартирою на праві спільної власності. У 2005 році ОСОБА_3 померла, він здійснив поховання, як чоловік, розпорядився її речами, встановив пам`ятник та огорожу на цвинтарі. Діти не прийняли спадщину, оскільки вважали, що на момент смерті матері, він проживав з померлою разом як чоловік та дружина, а тому автоматично прийняв спадщину. Оскільки вони пропустили строк прийняття спадщини то фактично він є єдиним хто може це зробити. З метою прийняття спадщини - половини квартири АДРЕСА_1 він звернувся до нотаріуса, який повідомив, що він не має права на прийняття спадщини, оскільки офіційно не є чоловіком померлої, рекомендував звернутись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, йому необхідне для оформлення спадщини.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав, просив встановити факт його проживання з ОСОБА_3 , яка померла 2005 року, однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 11.06.1993 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . При викладенні обставин посилався на обставини зазначені в заяві.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати без його участі, проти задоволення заяви не заперечує.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 , суду підтвердила, що заявник та покійна ОСОБА_3 , проживали спільно однією сім`єю, знає цю сім`ю вже 31 рік.

Вислухавши заявника, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Як слідує зі змісту ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Факти що мають юридичний характер це факти з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За умовами ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку, визначено в ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Так, п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Чернігові померла ОСОБА_3 , у віці 65 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис №659 (а.с.14).

Поховання ОСОБА_3 здійснював заявник, що підтверджується свідоцтвом про поховання, реєстраційний номер 58052 від 05.04.2025 року. (а.с.15).

Заявник з померлою ОСОБА_3 до 11.06.1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 ) (а.с.13).

За життя, ОСОБА_3 разом із заявником набули на праві спільної сумісної власності, квартиру АДРЕСА_1 та отримали свідоцтво про право власності від 18.12.2000 року (а.с.16).

З архівної довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, (станом на 25.02.2005) про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2214 від 04.04.2025 року, за адресою: АДРЕСА_2 , до складу зареєстрованих осіб входять: за архівними даними КП «Новозаводське» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстровано 15.11.1983), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Знято 14.04.2005 ) (а.с.12).

На підтвердження факту проживання з померлою як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заявником надано Договір про участь у витратах на утримання будинку та при будинкової території від 22.12.2000 р., Типовий Договір про надання населенню послуг з опалення та водопостачання від 12.12.2001 року, укладені від його імені, також додано роздруківки фотокарток, які свідчать про проведення спільного дозвілля.

З довідки приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Мороз Т.В. від 31.03.2025 року, вбачається, що 31.03.2025 року ОСОБА_1 в заведенні спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю доказів родинних відносин зі спадкодавцем (а.с.11).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.05.2025 встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.28-31).

Як вбачається з матеріалів справи, заявник не має іншої можливості документально підтвердити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , для реалізації свого права на отримання спадщини, оскільки відсутні докази родинних відносин зі спадкодавцем.

Відповідно частин 2, 4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли і дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог статті 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-8-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини.

Стаття 318 ЦПК України визначає, що у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета розгляду та логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Доказів, які б спростовували юридичний факт, який просить установити заявник, суду не надано і такі не встановлено.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями ст.80 ЦПК України установлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

З огляду на представлені документи суд вважає доведеним факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в період час з 11.06.1993 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Встановлення даного юридичного факту в достатній мірі захистить спадкові інтереси заявника та відповідатиме завданням цивільного судочинства, визначеним у статті 2 ЦПК України.

Даний факт інакше як у судовому порядку встановити неможливо, а отже вимоги заявника слід задовольнити.

Керуючись п.5 ч.2 ст.293, ст.294, п.5 ч.1 ст.315, 316-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 11 червня 1993 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 16.10.2025 року.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ).

Головуючий - суддя І.В. Яременко