ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/3168/21 Номер провадження 22-ц/814/1931/25Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секрктар: Дороженко Р.Г.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Максименко Юлії Петрівни на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошових коштів дійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати дійсним договір дарування коштів у сумі 250 000 грн, який укладений 18 березня 2019 року між ним та ОСОБА_2 .

Свої вимоги мотивував тим, що відповідач є його рідною дочкою. 18 березня 2019 року між ними у простій письмовій формі укладений договір дарування грошових коштів в сумі 250 000 грн, які остання витратила на придбання житла. Він неодноразово звертався до ОСОБА_2 з приводу нотаріального посвідчення зазначеного договору, проте остання ухиляється від цього. У зв`язку з погіршенням родинних стосунків між ним та донькою виникла необхідність нотаріального посвідчення спірного договору.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошових коштів дійсним відмовлено.

В апеляційному порядку вказане рішення оскаржив позивач ОСОБА_1 . Скарга мотивна тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права , не відповідає дійсним обставинам справи.

Скаржник посилається на те, що п. 9 Договору передбачено, що сторони домовились про нотаріальне посвідчення Договору, відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України протягом 15 календарних днів, з моменту його підписання.

Проте , протягом тривалого часу договір не був нотаріально посвідчений оскільки відповідач не мала вільного часу на його посвідчення.

Окрім того, апелянт посилається на те, що ані позивачем, ані відповідачем не було умисного затягування судового процесу для визнання Договору дійсним. Сторони не ухилялися від його його визнання. Навпаки, ОСОБА_2 визнала позов, на судові засідання з`явилася, всупереч клопотанню про розгляд справи без її участі. Окрім того, ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 були допитані у судових засіданнях та надали пояснення по справі, тому судом було встановлено чому сторони не могли посвідчити Договір нотаріально і дані обставини являються цілком вагомими, та знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

Зважаючи на вказане ОСОБА_1 просить скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року, та постановити нове про задоволення позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено , що 18 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладений договір дарування грошових коштів в сумі 250 000 грн.

Відповідно до документа, названого «договір дарування грошових коштів» та датованого 18 березня 2019 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у дар грошові кошти в розмірі 250 000,00 грн. У п. 1 «договору» вказано, що гроші ОСОБА_2 має намір витратити для придбання житла.

Розписка складена у простій письмовій формі.

Також встановлено, що у провадженні Комсомольського міського суду Полтавської області перебуває цивільна справа за №534/457/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, Горішньоплавнівської міської ради, Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву", про встановлення факту належності коштів та належності майнових прав. Відповідно до позовної заяви у зазначеній справі, ОСОБА_3 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входять кошти/майнові права/право власності на 3/5 частки двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 . Спадщину прийняли: дружина ОСОБА_2 (1/3 частка) та ОСОБА_3 (2/3 частки). Просила встановити факт належності ОСОБА_4 на праві власності коштів в сумі 204 724 грн 12 коп.; встановити факт належності ОСОБА_4 майнових прав в розмірі 3/10 частки інвестування двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом майнові права в розмірі 1/5 частки об`єкта інвестування двокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_4 , право власності на 1/5 частку квартири за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини п`ятої статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно достатті 220 ЦКУкраїни у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦКУкраїни та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другоїстатті 220 ЦК.

Подібні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 06.09.2017, провадження №6-1288цс17, у постановах Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №922/2981/16, від 18.08.2021 у справі №904/5868/18, від 04.03.2019 у справі №665/2266/16-ц, від 30.10.2019 у справі №140/2001/17, від 22.02.2021 у справі №545/440/18, від 21.04.2023 у справі №469/159/13-ц, від 09.12.2024 у справі №188/1196/19 та інших постановах Верховного Суду.

У постанові від 22.10.2019 у справі №909/68/18 Верховний Суд зазначив про те, що при вирішенні спорів, пов`язаних з визнанням правочинів, які підлягали нотаріальному посвідченню, дійсними (зокрема в порядкустатті 220 ЦК), суду необхідно з`ясувати: - чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню; - з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення; - чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений.

В суперечвимог ст.12,81ЦПК України позивач не доводив, обставин того, що він організував процедуру нотаріального посвідчення договору або це було обов`язком відповідача в силу вимог закону або договору, та що позивач, протягом часу з березня 2019 року звертався до відповідача з пропозицією з`явитись до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору або був позбавлений можливості самостійно звернутись до нотаріуса для вирішення зазначеного питання. Саме обставини щодо неявки відповідача без повідомлення причин неявки до нотаріуса на визначені час та місце могли б засвідчувати ухилення від нотаріального посвідчення договору.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих позивачем, які належним чином оцінені, суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання договору дарування грошових коштів від 18.03.2019 дійсним, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору та що така можливість була втрачена.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Максименко Юлії Петрівни залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов