Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Заочне

31 жовтня 2025 рокуселище Романів

Вступна частина

Романівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Шакалова Андрія Вікторовича, за участю секретаря судового засідання Кліменчук Світлани Володимирівни, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , поданою через представника адвоката Константинова Олексія Геннадійовича, РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , про стягнення боргу

Описова частина

1. Рух справи.

1.1. 21 січня 2025 року справа надійшла до суду, у цей же день була розподілена головуючому судді Шакалову А. В.

1.2. 22 січня 2025 року надіслано запит до Романівської селищної ради щодо встановлення місця реєстрації відповідача. 29 січня 2025 року надійшла відповідь на запит: адресу реєстрації відповідача підтверджено; справа територіально підсудна Романівському районному суду.

1.3. Ухвалою суду від 23 січня 2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 20 лютого 2025 року. Копію ухвали направлено сторонам.

1.4. Позивач, його представник та відповідач про розгляд справи повідомлені належним чином.

1.5. 10 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції. Ухвалою суду це клопотання задоволено.

1.6. 20 лютого 2025 року підготовче судове засідання було проведено за участю представника позивача ОСОБА_3 ; відповідач у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив.

1.7. У зв`язку з неявкою відповідача проведення підготовчого судового засідання відкладено на 20 березня 2025 року.

1.8. 18 березня 2025 року надійшло клопотання представника позивача про виклик свідка ОСОБА_4 та клопотання про долучення до матеріалів справи доказів направлення претензії (повторної). Суд ухвалив задовольнити ці клопотання.

1.9. У судове засідання 20 березня 2025 року прибув представник позивача; відповідач у судове засідання повторно не прибув. Підготовче судове засідання відкладено на 09 квітня 2025 року.

1.10. 27 березня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з тим, що відповідач перебуває у лавах Збройних Сил України. До клопотання долучено копію військового квитка ОСОБА_2 , витяг з КП «Армія+». 27 березня 2025 року судом направлено копію цієї заяви представнику позивача.

1.11. 7 квітня 2025 року надійшло клопотання від відповідача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Суд задовольнив це клопотання.

1.12. Також у цей день надійшло клопотання від свідка ОСОБА_4 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд задовольнив це клопотання.

1.13. 9 квітня 2025 року надійшли заперечення на клопотання (заяву) про зупинення провадження у справі, у яких представник позивача зазначив, що відповідачем не надано доказів його безпосередньої участі у зоні бойових дій (відсутня довідка форми № 2).

1.14. 09 квітня 2025 року до підготовчого судового засідання підключилися представник позивача та свідок ОСОБА_4 ; відповідач до судового засідання не підключився; неодноразові спроби секретаря судового засідання додзвонитися до нього були безрезультатними.

1.15. Для забезпечення прав військовослужбовця на захист суд за власною ініціативою ухвалою від 9 квітня 2025 року витребував від ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію, чи перебуває відповідач на службі у лавах ЗСУ. Також цією ухвалою суд зобов`язав відповідача надати суду довідку за формою, встановленою додатком № 2 до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні».

1.16. Листом від 28.04.2025 № 8/2420 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що ОСОБА_2 був призваний до Збройних Сил України за мобілізацією та направлений до військової частини НОМЕР_4 .

1.17. Відповідач не виконав вимоги ухвали щодо надання довідки форми № 2.

1.18. У судове засідання 7 травня 2025 року прибули представник позивача та свідок; відповідач у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалив відкласти підготовче судове засідання на 4 червня 2025 року та витребувати від військової частини НОМЕР_5 довідку форми № 6 про безпосередню участь ОСОБА_2 у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. Запитувану довідку суду не надано.

1.19. 4 червня 2025 року судове засідання не відбулося через перебування судді у відпустці.

1.20. У судовому засіданні 11 червня 2025 року за участю представника позивача ОСОБА_3 ухвалою суду провадження у справі за позовом ОСОБА_1 було зупинено на час перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або до закінчення особливого періоду.

1.21. Не погоджуючись із цією ухвалою, представник позивача 26 червня 2025 року подав апеляційну скаргу.

1.22. Постановою Житомирського апеляційного суду від 4 серпня 2025 року ухвалу Романівського районного суду Житомирської області від 11 червня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

1.23. Справа повернулася до суду першої інстанції 1 вересня 2025 року. Ухвалою суду від 2 вересня 2025 року провадження поновлено, судове засідання призначено на 8 жовтня 2025 року.

1.24. У підготовче судове засідання 8 жовтня 2025 року прибули представник позивача та свідок; відповідач не прибув. Листи із судовими повістками, що направлялись на його адресу, поверталися до суду з поштовою довідкою про відсутність адресата за вказаною адресою. Водночас під час телефонної розмови із секретарем судового засідання відповідач повідомив, що йому відомо про хід судового процесу, оскільки він отримує відповідні повідомлення у «Дію». Суд також зазначає, що повідомити відповідача телефоном майже неможливо, оскільки його номер часто перебуває поза межею досяжності.

1.25. Здійснивши всі підготовчі дії, передбачені ЦПК України, суд ухвалою від 8 жовтня 2025 року закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд на 21 жовтня 2025 року.

1.26. 16 жовтня 2025 року на адресу суду надійшла заява про приєднання оригіналу розписки від 02.01.2022. Суд задовольнив цю заяву.

1.27. У судовому засіданні 21 жовтня 2025 року заслухано позицію представника позивача. Допитано свідка ОСОБА_4 , колишню дружину відповідача та дочку позивача, яка повідомила, що була свідком того, як її батько та колишній чоловік уклали договір позики. Суд дослідив докази у справі та після проведення судових дебатів оголосив перерву до 31 жовтня 2025 року для ухвалення рішення по суті справи.

1.28. Щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд суд вжив усіх заходів для дотримання його права на захист. Відповідача повідомлено відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Крім того, коли була змога додзвонитися, відповідача повідомляли про необхідність викласти свою позицію по суті спору у відзиві на позовну заяву.

1.29. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

1.30. Суд вважає своїм обов`язком здійснити всі належні дії, аби не порушити права відповідача на захист, а тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

1.31. Суд, відповідно до статті 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи.

2. Обґрунтування вимоги позивача.

2.1. 02 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладено усний договір позики, про що Відповідач склав відповідну розписку від 02.01.2022.

2.2. Відповідно до умов розписки від 02.01.2022 Відповідач отримав у Позивача готівкою кошти у розмірі 141 600,00 (сто сорок одна тисяча шістсот) грн, які зобов`язався повернути протягом 36 (тридцяти шести) місяців з моменту отримання, тобто строк позики: з 02.01.2022 до 02.01.2025.

2.3. Також відповідно до розписки від 02.01.2022 Відповідач зобов`язався разом із поверненням позики сплатити Позивачу відсотки у розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) грн. 11 грудня 2024 року Позивач направив Відповідачу претензію (вих. № б/н від 02.12.2024), у якій просив розпочати виплати за розпискою від 02.01.2022.

2.4. Однак станом на сьогодні Відповідач не здійснив жодного платежу за розпискою від 02 січня 2022 року; на прохання Позивача розпочати здійснювати платежі відмовляється та згодом взагалі перестав виходити на зв`язок.

2.5. У зв`язку з цим у Позивача не залишається іншого способу, як звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1. Обставини справи, встановлені судом.

1.1. До матеріалів справи приєднано розписку ОСОБА_2 від 2 січня 2022 року, за змістом якої ОСОБА_2 2 січня 2022 року без примусу отримав від ОСОБА_1 141600 грн, які зобов`язується повернути через 36 місяців з моменту отримання, крім цього, Відповідач зобов`язується виплатити 4 000 грн відсотків одночасно з поверненням позики.

1.2. Розписка містить підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

2. Законодавство, що регулює спірні правовідносини сторін.

2.1. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

2.2. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

2.3. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

2.4. На підставі ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

2.5. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

2.6. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає подання на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

2.7. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

2.8. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії з повернення позики, а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

2.9. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

2.10. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

2.11. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16, від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц, від 10 травня 2022 року у справі № 153/943/19, від 14 вересня 2022 року у справі № 130/82/2015, від 28 лютого 2024 року у справі № 369/5625/16-ц).

2.12. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц).

2.13. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 2 січня 2022 року склав розписку, за змістом якої він без примусу отримав від ОСОБА_1 141 600 грн, які зобов`язується повернути через 36 місяців з моменту отримання, а також зобов`язується виплатити 4 000 грн відсотків одночасно з поверненням позики.

2.14. Розписка містить підписи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

2.15. Факт власноручного написання тексту розписки й підписання не заперечується.

2.16. За змістом розписки ОСОБА_2 від 2 січня 2022 року вона складена з метою підтвердження боргових зобов`язань, які виникли у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , містить інформацію про отримання 141 600 грн, про сплату відсотків 4 000 грн та зобов`язання їх повернення через 36 місяців, тобто до 02.01.2025.

2.17. Отже, наведена розписка підтверджує як факт укладення між відповідачем і позивачем договору позики та зміст умов договору, так і факт отримання грошових коштів у сумі 141 600 грн.

2.18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним доти, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

2.19. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

2.20. Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передання грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

2.21. За змістом ч. 1, 2 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж установлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості. Це положення не застосовується у випадках, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

2.22. У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 559/2587/19 (провадження № 61-1059св22) зазначено: обставину щодо передання або непередання коштів доводить сторона, яка на неї посилається; при встановленні судом факту неотримання коштів договір позики вважається неукладеним.

2.23. Докази, що відповідач оспорив договір позики від 02 січня 2022 року у суду відсутні, отже, станом на день ухваленні рішення він є чинним та обов`язковим для сторін, що його уклали.

3. Висновок суду.

3.1. Судом на підставі всебічно досліджених доказів установлено факт укладення договору позики між позивачем та відповідачем 02 січня 2022 року та отримання відповідачем коштів у сумі 141 600 грн. Строк повернення цих коштів сплив 02 січня 2025 року; доказів повернення боргу у матеріалах справи не міститься.

3.2. Відповідно є всі законні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

4. Розподіл судових витрат.

4.1. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 456,00 грн.

4.2. Під час судових дебатів представник позивача повідомив, що детальний розрахунок судових витрат буде надано суду після ухвалення рішення по суті справи.

4.3. При ухваленні рішення суд керувався ст. ст. 7, 10, 76, 81, 259, 263265, 354355 ЦПК України.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

1. Рішення суду.

1.1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

1.2. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , борг за розпискою в сумі 141 600 грн (сто сорок одна тисяча шістсот гривень).

1.3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки у сумі 4 000 грн (чотири тисячі гривень).

2. Розподіл судових витрат.

2.1. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1 456,00 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість гривень 00 коп.).

3. Роз`яснення суду щодо порядку оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

3.1. Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подано заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу.

3.2. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

3.3. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його складення.

3.4. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений також у разі пропуску з інших поважних причин.

3.5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення до Житомирського апеляційного суду.

3.6. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

3.7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяАндрій ШАКАЛОВ