РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/10312/25

Провадження № 22-ц/4815/1232/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Маринич В.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство "Сенс Банк",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2025 року (ухвалене у складі судді Бучко Т.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року АТ "Сенс Банк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 07 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ "Альфа Банк" укладено угоду про надання споживчого кредиту № 491055981.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 119400,57 грн.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа Банк" затверджено рішення про зміну найменування АТ "Альфа Банк" на АТ "Сенс Банк".

Просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 119400,57 грн. та судовий збір.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2025 року позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 491055981 у розмірі 119400 (сто дев`ятнадцять тисяч чотириста) грн. 57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп у відшкодування судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано тим, що докази сплати відповідачем заборгованості за спірним кредитним договором у справі відсутні.

Доказів на спростування розміру заборгованості відповідач суду не надав.

Всупереч умовам укладеного між сторонами кредитного договору та наведеним нормам закону відповідач порушив строки і порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, про що свідчить розрахунок заборгованості.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов`язань за спірним кредитним договором, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 119400,57 грн.

Посилання відповідача на тяжке соціальне та сімейне становище як підставу для відмови у задоволенні позову суд до уваги не приймає, оскільки вказані відповідачем обставини не звільняють останнього від обов`язку виконати умови укладеного між сторонами кредитного договору, однак можуть бути підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду.

Спірним кредитним договором визначений строк повернення кредиту 08 вересня 2026 року. Тобто, перебіг позовної давності за вимогою про повернення кредиту (тіла кредиту) починається 09 вересня 2026 року, а тому до вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту позовна давність не застосовується.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за процентами, сплата яких визначена у спірному договорі періодичними платежами, то відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що не заперечує факт наявності основного боргу (тіло кредиту), однак вважає, що сума нарахованих процентів є явно завищеною, неспівмірною із сумою основного боргу та підлягає зменшенню.

Крім того він перебуває у скрутному матеріальному становищі: на утриманні неповнолітня дитина; дружина має медичні проблеми; працює нестабільно, майна окрім квартири не має.

Просить скасувати рішення в частині стягнення відсотків та зменшити їх розмір.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (змінено найменування на АТ "Сенс Банк") та ОСОБА_1 укладена угода про надання споживчого кредиту № 491055981 шляхом підписання відповідачем оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 491055981 та акцепту позивачем пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту (далі - кредитний договір).

Відповідно до п.1 кредитного договору, сума кредиту 54670,67 грн на строк 60 місяців зі сплатою 39,90 % річних за користування кредитними коштами. Дата повернення кредиту 08 вересня 2026 року (п.2 кредитного договору).

Згідно з п.3 кредитного договору, спосіб видачі кредиту - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Альфа-Банк".

Сторони кредитного договору в додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 491055981 від 07 вересня 2021 року погодили графік платежів, відповідно до якого позичальник зобов`язується сплачути щомісячний платіж в сумі 2114,95 грн. на погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитом.

Надання позивачем кредиту в сумі 54670,67 грн. за кредитним договором № 491055981 від 07 вересня 2021 року підтверджується меморіальним ордером № 533180195 від 08 вересня 2021 року та випискою по особовим рахункам за період з 07 вересня 2021 року по 26 березня 2025 року.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за спірним кредитним договором станом на 26 березня 2025 року становить 119400,57 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 53076,81 грн., заборгованості за процентами в сумі 66323,76 грн.

24 березня 2025 року позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень умов кредитного договору протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку.

Рішення суду в частині стягнення боргу за тілом кредиту в розмірі 53076,80 грн. не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Щодо нарахованих відсотків за угодою про надання споживчого кредиту № 491055981 від 07 вересня 2021 року варто зазначити наступне.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Конституційний Суд України зазначив, що з огляду на ч. 4 ст. 42 Конституції участь у договорі споживача як слабшої сторони, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту (рішення КСУ від 11.07.2013 р.№ 7-рп/2013).

З огляду на наведене, суд, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до розміру 50 % від суми заборгованості по кредиту, а саме до 26538,41 грн.

Отже, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, які підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача належить стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 53076,81 грн. та заборгованість за відсотками 26538,41 грн., а всього 79615,22 грн.

Ураховуючи, що апеляційний суд задовольнив позовні вимоги АТ "Сенс Банк" частково, то відповідач повинен відшкодувати позивачу 1615,26 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 512, 514, 526, 638 1054ЦК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 червня 2025 року змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Сенс Банк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Сенс Банк" заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту № 491055981 від 07 вересня 2021 року у розмірі 53076 (п`ятдесят три тисячі сімдесят шість) грн. 81 коп. за тілом кредиту та 26538 (двадцять шість тисяч п`ятсот тридцять вісім) грн. 41 коп. відсотків, а всього 79615 (сімдесят дев`ять тисяч шістсот п`ятнадцять) грн. 22 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.