П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 564/656/25

Провадження № 22-ц/4815/1202/25

Головуючий у Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Снітчук Р.М.

Рішення суду першої інстанції

(скорочений текст) проголошено:

о 08 год. 28 хв. 12 червня 2025 року

у м. Костопіль Рівненської області

Повний текст рішення складено: 16 червня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Маринич В.В.

за участі: ОСОБА_1 та прокурора Ковальчук Інни Ленідівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 червня 2025 року у цивільній справі за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Костопільської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року в суд звернувся керівник Здолбунівської окружної прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Костопільської міської ради Рівненської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою за період з 14 лютого 2022 року до 13 лютого 2025 року в сумі 127 592 гривень.

Мотивуючи вимоги, прокурором вказувалося, що ОСОБА_1 є власником будівлі пилорами площею 211,4 м2, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . Належний відповідачу на праві власності об`єкт нерухомості розміщений на земельній ділянці комунальної власності Костопільської міської територіальної громади площею 0,1229 га з кадастровим номером :01:004:0095.

Рішенням Костопільської міської ради № 430 від 16.03.2017 ОСОБА_1 дозволено виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1229 га по АДРЕСА_1 у власність шляхом викупу для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради № 459 від 01.12.2017 присвоєно поштову адресу « АДРЕСА_1 » земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 0,1229 га, на якій розташована нежитлова будівля пилорами, що належить на праві приватної власності відповідачу.

Рішенням Костопільської міської ради № 97 від 12.02.2021 затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення в АДРЕСА_1 ». Кадастровий номер земельної ділянки площею 0,1229 га: :01:004:0095. Пунктом 3 цього рішення визначено його чинність протягом одного року з дати прийняття.

На підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 10 липня 2017 року внесено 12 грудня 2017 року відомості про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1229 га, кадастровий номер: :01:004:0095, місце розташування - АДРЕСА_1 , категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення - 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що за ОСОБА_1 не зареєстровано речові права на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0095, на якій розміщений належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до інформації Костопільської міської ради від 30.12.2024 за №2530/01-15 заява про продаж земельної ділянки площею 0,1229 га з кадастровим номером :01:004:0095, у якій містилась згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки, а також заява про проведення експертної грошової оцінки вказаної земельної ділянки від ОСОБА_1 до Костопільської міської ради не надходили, авансовий платіж в рахунок оплати ціни земельної ділянки останнім не сплачувався. Костопільською міською радою рішення про продаж ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1229 га з кадастровим номером :01:004:0095 не приймалось.

Натомість він продовжує користуватись земельною ділянкою, на якій розміщений належний йому об`єкт нерухомого майна, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформацією Комунального підприємства «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради №235 від 24.09.2024, актом обстеження земельної ділянки від 13 січня 2025 року. Відповідно до цих доказів ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,1229 га з кадастровим номером :01:004:0095 по АДРЕСА_1 .

Зверталася увага, що ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки комунальної власності, на якій розміщений належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти у виді орендної плати, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до інформації Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 01.10.2024 №10-17-0.10-5275/2-24 та витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0095:

- станом на 2022, 2023 рік (дата формування витягу 16.05.2023) становила 702 959,02 гривень;

- станом на 2024 рік (дата формування витягу 30.09.2024) 739 079,44 гривень;

- станом на 2025 рік (дата формування витягу 05.02.2025) 827 435,56 гривень.

Тому вважає, що розмір орендної плати за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004:0095 площею 0,1229 га (1229 м2) становить:

- за період з 14.02.2022 по 29.09.2024 110 817 гривень (702 959,02 х 6%:100) : 365 днів х 959 днів);

- за період з 30.09.2024 по 04.02.2025 15 551 гривень (739 079,44 х 6%:100) : 365 днів х 128 днів);

- за період з 05.02.2025 по 13.02.2025 1 224 гривень (827 435,56 х 6%:100) : 365 днів х 9 днів).

Отже, відповідно до розрахунку загальний розмір недоотриманого Костопільською міською радою доходу за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :01:004:0095 площею 0,1229 га (1229 м2) за період з 14 лютого 2022 року по 13 лютого 2025 року складає 127 592 гривень, які ОСОБА_1 зберіг у виді несплаченої орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 12 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Костопільської міської ради безпідставно збережені кошти за період із 14 лютого 2022 року по 13 лютого 2025 року у сумі 127 592 гривні.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Рівненської обласної прокуратури 2 422, 40 гривень судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що полягало у неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, залишивши позов без задоволення.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування судом того, що йому як власнику нерухомості, який не уклав відповідного договору оренди земельної ділянки, щорічно нараховувався земельний податок, що справляється із фізичних осіб. Цей обов`язок передбачено п.п. 14.1.72 п. 14 ст. 14, п. 269.1 ст. 269. п.п. 286.1, 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України (далі ПК України). Ним сплачувався земельний податок на користь Костопільської міської ради, в т.ч. і за судовими рішеннями у справах №№460/47302 і 460/8346/23, що підтверджено зокрема листом ГУ ДПС у Рівненській області №11541/5/17-00-24-03-05 від 27.09.2024, платіжними документами, податковими повідомленнями-рішеннями та вимогами.

При цьому вважав, що підлягає до застосування норма ч.ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України щодо переходу до особи, яка придбала будинок, споруду або будівлю, і права власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення. Внаслідок цього залишено без уваги і ст.ст. 125, 126 ЗК України, висновки Верховного Суду у постановах від 08 червня 2016 року у справі №21-804а16, від 12 вересня 2017 року у справі №2а-10596/12/2670 та від 13 липня 2022 року у справі №160/10944/20.

Тому переконаний, що фізична особа власник нежитлового приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Отже, твердження про порушення прав органу міського самоврядування через безпідставно збережені кошти на підставі ст.ст. 1212-1214 ЦК України та застосування цих норм закону при вирішенні спору є помилковими.

Крім того, при визначенні суми орендної плати за 2022 рік хибно застосовано нормативно-грошову оцінку за 2023 рік, що призвело до завищення стягнутої суми.

У поданому відзиві керівник Здолбунівської окружної прокуратури, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у спарві і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_1 26 серпня 2004 року набув у приватну власність будівлю пилорами по АДРЕСА_1 , про що стверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 лютого 2025 року.

Рішенням Костопільської міської ради № 430 від 16.03.2017 відповідачу дозволено виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1229 га по АДРЕСА_1 у власність шляхом викупу для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Рішенням виконавчого комітету Костопільської міської ради № 459 від 01.12.2017 присвоєно поштову адресу « АДРЕСА_1 » земельній ділянці для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості площею 0,1229 га, на якій розташована нежитлова будівля пилорами, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Рішенням Костопільської міської ради № 97 від 12.02.2021 затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність шляхом викупу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення в АДРЕСА_1 ». Кадастровий номер земельної ділянки площею 0,1229 га: :01:004:0095.

Пунктом 3 цього рішення органу міського самоврядування визначено його чинність протягом одного року з дати прийняття.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 10.07.2017 внесено 12 грудня 2017 року відомості про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1229 га, кадастровий номер: :01:004:0095, місце розташування - АДРЕСА_1 , категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення - 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості.

Даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що за ОСОБА_1 не зареєстровано речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0095, на якій розміщений належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна.

З інформації Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 01.10.2024 №10-17-0.10-5275/2-24 та витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки видно, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0095:

- станом на 2022, 2023 рік (дата формування витягу 16.05.2023) становила 702 959,02 гривень;

- станом на 2024 рік (дата формування витягу 30.09.2024) 739 079,44 гривень;

- станом на 2025 рік (дата формування витягу 05.02.2025) 827 435,56 гривень.

З листів Костопільської міської ради № 2530/01-15 від 30.12.2024, № 382/01-15 від 10.02.2025 вбачається, що відповідач документів для викупу зазначеної земельної ділянки до Костопільської міської ради не подавав, договір оренди не укладав та орендну плату не вносив.

Разом з тим суд попередньої інстанції правильно погодився із наведеним прокурором розрахунком щодо розміру недоотриманого Костопільською міською радою доходу за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :01:004:0095 площею 0,1229 га за період з 14 лютого 2022 року по 13 лютого 2025 року в сумі 127 529 гривень.

При цьому зауважено, що доказів на спростування цих фактів ОСОБА_1 надано не було, він належним чином не заперечив обставин безпідставного користування зазначеною земельною ділянкою та безпідставного збереження коштів, які мали бути сплачені за її користування на користь позивача.

Так, ОСОБА_1 сам визнав, що він користується земельною ділянкою, на якій розміщений належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, договорів з метою виникнення у нього відповідних речових прав на ділянку не укладав, орендну плату не сплачував. Тому правильним є висновок, що він без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки Костопільської територіальної громади зберіг у себе кошти у виді орендної плати, які мав сплатити за користування земельною ділянкою. Тобто ці кошти він зобов`язаний повернути власнику відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, яка належить позивачу Костопільській міській раді та перебуває у комунальній власності цієї територіальної громади, користується спірною земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених і зареєстрованих речових прав на землю, без сплати орендної плати за землю. Розмір недоотриманих доходів за період з 14 лютого 2022 року до 13 лютого 2025 року становить 127 592 гривень.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав прокурор, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов повністю.

Згідно зі ст.ст. 122-125 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів місцевого самоврядування.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частинами першою-другою ст. 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до підпунктів 14.1.136,14.1.147, пункту 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Норма частини другої ст. 152 ЗК України встановлює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Пунктом другим ч. 1 ст.13, ч.1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про оцінку землі», п. 1 розділу III «Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 489 від 25.11.2016, дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, який (витяг про нормативи) грошову оцінку даної земельної ділянки) і є виключною, підставою для розрахунку розміру збитків, відповідно до процентної ставки.

Відповідно до ч.ч. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

У постанові від 09 лютого 2021 року у справі №922/3617/19 зроблено висновок, що зі змісту глави 15, ст.ст. 120, 125 ЗК України та положень ст. 1212 ЦК України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондиційними.

Подібну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).

Щодо доводів апеляційної скарги про регулярну сплату ОСОБА_1 земельного податку, в т.ч. і на підставі судових рішень, то з ними погодитися не можна.

Так, плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної влансості (підпункт 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється із влансиків земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної влансості обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Тобто законодавством розмежовано поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Оскільки відповідач не є власником, орендарем або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата, що узгоджується із підпунктом 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Не заслуговують на увагу як недоведені і покликання заявника на хибність нарахування суми орендної плати за 2022 рік, адже застосовано нормативно-грошову оцінку за 2023 рік, що призвело до завищення стягнутої суми.

Так, згідно зі ст.ст. 12, 76-78 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Між тим, будь-яких об`єктивних і переконливих доказів на спростування своїх заперечень проти вимог прокурора Полюхович Ю.В. суду не надав, а матеріали справи їх не містять.

Не можна погодитися і з твердженнями автора скарги про недодержання судом норм процесуального права.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Так само спростовуються правильністю висновків суду й доводи апеляційної скарги про помилковість застосування норм матеріального права.

В решті аргументи заявника на увагу колегії суддів також не заслуговують і відхиляються як необґрунтовані.

З приводу обгрунтованості звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі Костопільської міської ради, то судом правильно враховано таке.

З повідомлення Костопільської міської ради № 223/01-15 від 20.01.2025 видно, що орган міського самоврядування в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів не звертався, а тому просив прокурора здійснити його захист шляхом предявлення відповідного позову.

Відповідно до пункту третього ч. 1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

Норми частин третьої-четвертої ст. 56 ЦПК України вказують, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду № 354/604/15-ц від 27 липня 2022 року зазначено, що невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.

Такий самий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21).

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального парва при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 червня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 28.10.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків