11.11.2025 Справа № 363/4800/25
РІШЕННЯ

Іменем України

11 листопада 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Вільчинської Є.Д.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про зміну розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 вересня 2022 року по справі № 363/1907/22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.07.2022 року до його повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на даний час його матеріальне становище істотно змінилось, він має проблеми зі здоров`ям, що підтверджується медичними довідками, у новому шлюбі у нього народилась ще одна дитина, яка також потребує матеріального забезпечення, дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та не має власного доходу, також його сім`я проживає у винайнятиму житлі і щомісячна орендна плата значно зменшує сімейний бюджет. На підставі викладеного прохає суд зменшити розмір стягуваних аліментів та встановити їх у розмірі 1/6 частини від його доходів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 10.10.2025 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

15 жовтня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка зазначила, що 30 серпня 2025 року Вишгородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5 , та після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище на з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 30.08.2025 року.

Зі змісту відзиву вбачається, що відповідачка не визнає заявлених позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 вересня 2022 року щомісячно на її користь сплачує аліменти на утримання їх сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сума аліментів становить 7-8 тисяч грн. Їх 5-річний син ОСОБА_7 страждає на спастичну квадриплегію, церебральний спастичний тетрапарез, вторинну мікроцефалію, затримку статокінетичного та психомовного розвитку та вимушений періодично проходити реабілітацію в ДЗ «Український медичний центр реабілітації дітей з органічним ураженням нервової системи Міністерства охорони здоров`я України». В березні 2022 року вони проходили лікування в Національній лікарні допомоги в м. Неаполь (Італія). Дитина є інвалідом 1 групи (ст. 80.0, підгрупа А), є лежачим та потребує постійного стороннього догляду, який вона йому надає. Також відповідач зазначила, що не має змоги працювати, оскільки постійно знаходиться з сином ОСОБА_8 , і саме ці обставини були враховані під час винесення судового рішення 26 вересня 2022 року щодо визначення розміру стягуваних аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 . На даний час ці обставини не змінились, тому зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів суттєво вплине на матеріальне забезпечення їх хворого сина.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. До судового засідання від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач підтримав у повному обсязі позовні вимоги, просив суд позов задовольнити та розгляд справи проводити за його відсутності.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення, про причини неявки не повідомила. Разом з тим, відзив на позовну заяву, що був наданий до суду 15.10.2025 року містить прохання відповідача про проведення розгляду справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що позивач та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, враховуючи подані ним заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга 182 СК України).

Згідно ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, підставою для перегляду раніше визначеного розміру аліментів є також погіршення або поліпшення стану здоров`я учасників аліментних відносин.

Таким чином, обставинами, за яких суд може ухвалити рішення, зокрема, про зменшення розміру аліментів є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених СК України. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті отримувача або платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставині сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав що до неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання що до зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

В судовому засіданні судом встановлено, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2022 року у справі №366/1907/22 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14.07.2022 року та до досягнення його повноліття.

Суд враховує надані позивачем фактичні дані про те, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів, відбулися зміни в сімейному стані позивача, який уклав новий шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_4 від 02.02.2024 року (а.с.12), у цьому шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_5 (а.с.13), а також пов`язані з цими змінами додаткові видатки на утримання родини.

Із матеріалів справи убачається, що позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_6 НГ України, займає посаду Командира взводу, та отримує грошове забезпечення, яке за період з січня 2025 року по червень 2025 року разом з компенсацією за піднайом житла склало 173 787 грн. 64 коп. з урахуванням сплати обов`язкових податків і виплати аліментних зобов`язань до виплати 129 110 грн. 59 коп. (а.с.24).

До долучених в якості доказів Договору про оренду квартири (а.с.14-17), довідки №250609.02 від 09.06.2025 про відсутність нерухомого майна (а.с.18) та квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с.25-34) суд відноситься критично, оскільки позивач за місцем служби отримує компенсацію за піднайом житла, що підтверджено довідкою про доходи (а.с. 24).

Стосовно долучених до справи медичних довідок та результатів огляду (а.с. 19-22) суд зазначає, що доданими документами не підтверджується наявність у позивача захворювання, яке потребує дороговартісного лікування, або воно призвело до стійкої втрати працездатності чи встановлення групи інвалідності.

В той же час з Висновку про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) №11 від 08.01.2025 року, виписки із медичної картки стаціонарного хворого №412 від 25.04.2024 року, медичного висновку від 02.01.2024 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №242 від 11.03.2024 року, медичного висновку №20/53 від 12.07.2022 року (а.с. 54,55,56,57,58) що були долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву в якості доказів вбачається, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якого є позивач ОСОБА_1 , є особою з обмеженнями, має хворобу G-80.00 та статус дитини-інваліда, потребує постійного лікування та стороннього догляду. Зазначені обставини були також встановлені у рішенні Вишгородського районного суду Київської області від 26.09.2022 року у справі №363/1907/22, яким було визначено розмір аліментів на дитину у 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , і до моменту розгляду справи позовом ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів не припинили своє існування.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Суд зауважує, що аналіз статті 192 СК України дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи №715/2073/20.

Таким чином, окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився.

Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19).

Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі №715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У даній справі належними та допустимими доказами не доведено, що повторна реєстрація відповідачем шлюбу та народження дитини призвели до неможливості сплати відповідачем аліментів на утримання старшого сина, у розмірі визначеному рішенням суду.

Погіршення майнового стану позивача у зв`язку з повторною реєстрацією шлюбу і народженням другої дитини від іншого шлюбу не доведено.

Самі лише посилання позивача на те, що його матеріальний стан погіршився не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від першого шлюбу та суперечитиме її інтересам.

Обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для зменшення розміру аліментів.

Погіршення матеріального стану позивача, що досягає необхідності зменшення розміру аліментів, не доведено, оскільки суду не надано доказів які б свідчили про те, яким був дохід на час винесення рішення про стягнення аліментів, та як він змінився на теперішній час, адже не надано даних яким був дохід позивача на час стягнення аліментів на утримання старшої дитини, а в подальшому при стягненні аліментів, на утримання молодшої дитини.

Таким чином, суд, аналізуючи зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів.

Враховуючи те, що позивач є особою працездатного віку, є військовослужбовцем, отримує стабільний дохід, відомостей про суттєве погіршення його стану здоров`я матеріали справи не містять, не є особою з інвалідністю, доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів не надав, суд вважає, що наведені позивачем обставини не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на користь відповідача на утримання його сина ОСОБА_11 , який в свою чергу є дитиною інвалідом та потребує постійного стороннього догляду та лікування.

На підставі викладеного, суд дослідив всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясував обставини справи, і вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для відшкодування судових витрат позивача.

Керуючись ст.ст. 12-13, 76, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 353-354 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про зміну розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас