Справа № 638/5672/21
Провадження № 2-ві/638/35/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Харків

Суддя Шевченківського районного суду міста Харкова Цвіра Д.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Рибальченко Л.М. від розгляду цивільної справи № 638/5672/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова (головуючий суддя Рибальченко Л.М.) перебуває цивільна справа № 638/5672/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом.

23.10.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючого судді Рибальченко Л.М., яка мотивована тим, що суддя Рибальченко Л.М. підлягає відводу від розгляду справи № 638/5672/21 у зв`язку з наявністю сумнівів у неупередженості та об`єктивності судді з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, під час судового засідання 20.10.2025 року судом розглядались подані заперечення на дії головуючої судді Рибальченко Л.М. від 25.06.2025 року.

Згідно протоколу судового засідання в режимі відеоконференції № 5308391 від 20.10.2025 о 15:09:12 головуюча суддя Рибальченко Л.М. зазначила: «Суд на місці ухвалив відхилити надані позивачем заперечення з огляду на таке- щодо повітряних тривог. Суд відхиляє доводи позивача, оскільки данні учасники безпосередньої участі в судових засіданнях не приймали, на час розгляду справи повітряна тривога не лунала. Щодо мотивування судових рішень - Суд зазначає, що вони є обґрунтованими, між тим якщо позивач вважає їх не обґрунтованими це не позбавляє його права мотивуватися цим в своїй апеляційній скарзі, факти неодноразового безпідставного надання процесуальних переваг позивачем не доведені і на думку Суду є його особистою думкою».

Вказані твердження судді Рибальченко Л.М., які вона особисто озвучила під запис судового засідання та які також зазначені у наведеному вище протоколі с/з свідчать про її упередженість та необ`єктивність по відношенню до сторони позивача з огляду на наступне.

Так, судом розглядались заперечення на дії головуючої, в яких зазначалось про необґрунтованість постановлених у протокольному порядку ухвал суду, які не підлягають окремому апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Оскільки протокольні ухвали, щодо яких заявник подавав заперечення на дії головуючої судді, не підлягають окремому оскарженню в апеляційному порядку, тому єдиним випадком, в якому є можливість надати апеляційному суду заперечення щодо їх необґрунтованості - є виключно апеляційна скарга на рішення суду по суті спору. Очевидним є те, що апеляційна скарга на рішення суду по суті спору подається в тих випадках, коли сторона процесу не згодна з таким рішенням по суті спору та воно постановлено не на її користь.

Тобто суддя Рибальченко Л.М., зазначаючи про те, що я не позбавлений права мотивуватись необґрунтованістю протокольних ухвал в апеляційній скарзі, фактично вже на даній стадії, не заслухавши вступне слово, не дослідивши усі докази по справі, заздалегідь повідомляє про апеляційну скаргу позивача на рішення по суті спору. Це автоматично означає, що майбутнє рішення суду по суті спору не буде влаштовувати позивача у даній цивільній справі, тому, як зазначила суддя, заявник зможе її оскаржити та включити до скарги у тому числі заперечення на протокольні ухвали. До такого висновку можна прийти, оскільки у процесуальному законодавстві відсутня можливість оскаржити дані протокольні ухвали без оскарження рішення по суті спору.

При цьому важливим у даному випадку є точне формулювання головуючої судді, яке полягало НЕ у роз`ясненні права на апеляційну скаргу (яке зазначається у самому рішенні по суті спору або в ухвалах, що підлягають окремому оскарженню), навпаки головуюча суддя Рибальченко Л.М. вже на майбутнє стверджувально зазначає саме про апеляційну скаргу та включення до неї заперечень щодо необґрунтованості протокольних ухвал, проте апеляційна скарга у даному випадку може бути подана виключно на рішення по суті спору.

Крім цього, додатковими підставами відводу щодо наявності сумнівів в неупередженості та об`єктивності судді Рибальченко є наступне.

У судовому засіданні 20.10.2025 року судом розглядались також заперечення щодо проведення судового засідання під час повітряної тривоги.

Згідно протоколу судового засідання в режимі відеоконференції № 5308391 від 20.10.2025 о 15:09:12 головуюча суддя Рибальченко Л.М. у відповідь на це зазначила: «щодо повітряних тривог Суд відхиляє доводи позивача, оскільки данні учасники безпосередньої участі в судових засіданнях не приймали, на час розгляду справи повітряна тривога не лунала» Так, у своїх запереченнях від 25.06.2025 заявник посилався на те, що 05.12.2022 року о 14:00 судом було проведено судове засідання та постановлене процесуальне рішення, в той час коли в той же день була оголошена масована повітряна тривога, яка згідно загальновідомих обставин, в той день була оголошена з 13:00 і до ~ 16:10, тобто у тому числі і у призначений до судового засідання час.

У зв`язку з повітряною тривогою заявник не мав змогу прийняти участь у тому судовому засіданні, але в ухвалі суду від 05.12.2022 головуюча суддя Рибальченко Л.М. приймає процесуальне рішення та зазначає: «Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився про дату, час та місце повідомлявся», тобто фактично суд розглянув питання за відсутності заявника, проігнорувавши загальновідомі обставини оголошеної повітряної тривоги у Харківської області та м. Харкові до засідання, його початку та аж до ~ 16:10».

При цьому у відповідь на ці заперечення суддя Рибальченко Л.М. зазначила, що на час розгляду справи повітряна тривога не лунала, проте дані твердження є абсолютно недостовірними враховуючи наступне.

Так, до заперечень від 25.06.2025 та до відводу додається роздруківка зі ЗМІ щодо факту повітряної тривоги 05.12.2022 року, яка була оголошена повномасштабно на території України, що свідчило про дуже великий рівень небезпеки у той день.

Більш того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» у певному регіоні слід вважати загальновідомими, тобто такими, що не потребують доказування.

При цьому мої заперечення також містять численні норми законодавства та практику Верховного Суду, що судам заборонено ігнорувати сигнали повітряної тривоги та суди зобов`язані відкладати розгляд справи майже у випадку коли відсутні клопотання про відкладення, оскільки у зв`язку із воєнним станом можуть спричинити неявку у судове засідання учасників справи та унеможливити завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин (див. постанови Верховного Суду від 14.05.2024 у справі № 756/3036/20, постанові Верховного Суду від 04 квітня 2023 року у справі № 523/11536/19, постанови Верховного Суду від 22.12.2022 у справі № 910/2116/21, від 21 лютого 2023 року у cправі № 916/3496/20, від 22 березня 2023 року у справі № 755/13068/21, від 04 квітня 2023 року у справі № 523/11536/19, рішення Ради суддів України від 05 серпня 2022 року № 23).

В свою чергу, вирішуючи подані заперечення щодо проведення судового засідання 05.12.2022 під час повномасштабної повітряної тривоги, 20.10.2025 року суддя Рибальченко Л.М. зазначає абсолютно неправдиві відомості, що нібито на час проведення судового засідання повітряна тривога не лунала, хоча 05.12.2022 року о 14:00 була оголошена повномасштабна повітряна тривога на території країни, у тому числі у м. Харкові, яка тривала щонайменше до 16:00.

Отже, зазначення 20.10.2025 в якості обґрунтування своїх дій головуючою суддею абсолютно недостовірних даних щодо таких важливих обставин, пов`язаних із життям, здоров`ям та безпекою, як повітряна тривога під час воєнного стану, додатково вводить у сумніви в об`єктивності та неупередженості судді Рибальченко Л.М.

На думку ОСОБА_1 , у даному випадку така очевидно необ`єктивна та упереджена поведінка з боку судді ОСОБА_4 вводить у сумніви у стороннього спостерігача, коли судом прямо натякається учаснику справи про те, що майбутнє рішення суду його не влаштує та зазначається про апеляційну скаргу вже на майбутнє без з`ясування обставин справи, дослідження доказів, судових дебатів та прийняття рішення, а також обгрунтування своїх процесуальних дій недостовірними та неправдивими обставинами щодо нібито відсутності повітряної тривоги, хоча це є загальновідомими обставинами, тому усе в сукупності є повним порушенням принципу об`єктивності та неупередженості, а також порушення гарантованого ст. 6 Конвенції права на справедливий суд.

У зв`язку з чим виникають обгрунтовані підстави для висновку, що суддя Рибальченко Л.М. діє упереджено та необ`єктивно.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова у складі головуючого судді Рибальченко Л.М. від 24 жовтня 2025 року заяву про відвід визнано необґрунтованою та передано до канцелярії суду для вирішення питання про відвід іншим суддею, визначеному в порядку ст. 33 ЦПК України.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2025 року заяву про відвід судді Рибальченко Л.М. розподілено судді Цвірі Д.М.

У частині другій та третій статті 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Відповідно до частини 8 статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження (ч. 7 ст. 40 ЦПК України).

Тому, розгляд заяви про відвід проводиться без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши заяву про відвід та оглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

При цьому, незгода особи, яка бере участь у справі, з процесуальними діями судді під час судового розгляду справи є підставою для оскарження прийнятих за результатами розгляду справи рішень в апеляційному чи касаційному порядку. Оцінку процесуальним діям суду можуть надавати лише суди вищих інстанції.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Розуміння змісту права на справедливий суд згідно із частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає справедливий і публічний розгляд справи кожної особи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно, частина перша статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розкриває право на справедливий суд в Україні як гарантію кожному захисту його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

У контексті наведених зобов`язань держави перед особою, пунктом 1 частини сьомої статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Таким чином, вирішення питання про можливість чи неможливість проведення судового засідання за відсутністю учасника справи належить до дискреційних повноважень головуючої судді у справі, яка зобов`язана вживати дієвих заходів задля дотримання права учасників справи, гарантованого ст. 6 Конвенції, з урахуванням балансу інтересів сторін.

Решта доводів сторони відповідача не свідчать про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності судді при розгляді даної справи.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 ЦПК України.

З огляду на нормативний зміст пункту 5 частини 1 статті 36 ЦПК України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 4 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід головуючого судді Рибальченко Л.М. у даній справі, суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Крім того, у заяві про відвід не наведено фактів прояву суддею Рибальченко Л.М. поведінки, яка б свідчила про її упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Отже, аргументи, якими ОСОБА_1 мотивує свою заяву про відвід судді Рибальченко Л.М., не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді Рибальченко Л.М. як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених статтею 36 чи статтею 37 ЦПК України, які б свідчили про особисту упередженість судді Рибальченко Л.М. або його необ`єктивність під час розгляду даної справи у заяві не вказано, а суд під час розгляду заяви таких обставин також не встановив.

За таких обставин суд відмовляє у задоволенні заяви про відвід судді Рибальченко Л.М.

Керуючись статтями 36, 40, 259-260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Рибальченко Л.М. від розгляду цивільної справи № 638/5672/21 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д.М.Цвіра