ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9106/25 Справа № 180/2177/24 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилюк Людмила Валеріївна, на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року у складі судді Янжула О.С. у цивільній справі № 180/2177/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради, служба у справах дітей Нікопольської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся через Марганецький міський суд Дніпропетровської області з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , визначивши третіми особами орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради та службу у справах дітей Нікопольської міської ради, на предмет усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини, обґрунтовуючи це тим, що з липня 2020 року він з відповідачкою проживали у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного проживання у них народилась дитина - донька ОСОБА_3 , батьком якої записаний позивач. Ще до народження дитини, будучи вагітною, відповідачка у липні 2022 року припинила спільне проживання з ним та виїхала до Федеративної Республіки Німеччина у зв`язку із артилерійськими обстрілами м. Нікополя та району. Там же, у м. Ітцего, Земля Шлезвіг-Гольштейн, народилась дитина сторін. З моменту народження дитини відповідачка чинить системні перешкоди йому у спілкуванні з його донькою, ухиляючись від будь-яких контактів, не відповідаючи на телефонні дзвінки, не надаючи дитину для побачень та участі у вихованні. З приводу таких перешкод він звертався до: Генерального консульства України у м. Гамбурзі, проте, безрезультатно. Питання про стягнення аліментів на даний час не вирішувалось, однак позивач надає допомогу по утриманню своєї дитини добровільно. Враховуючи викладені обставини, він звернувся до органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Нікопольської міської ради з метою визначення способу його участі у вихованні дитини та рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 11 вересня 2024 року № 1574, його заяву було задоволено: визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , через відео та телефонний зв`язок кожного понеділка, вівторка та середи з 15:00 до 17:00 год; по приїзду матері з-за кордону кожного понеділка, вівторка та середи з 15.00 до 17:00 год. Однак, з моменту ухвалення рішення відповідачка заблокувала його номер та припинила усі способи зв`язку із нею, чим унеможливила виконання рішення органу опіки та піклування. Позивач вважає, що його батьківські права порушуються з боку відповідачки та їх відновлення можливо лише в судовому порядку, тому просить усунути йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язавши ОСОБА_1 безперешкодно допускати його до дитини для участі у її вихованні у спосіб, визначений судом.

Визначити спосіб участі його у вихованні малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом установлення систематичних побачень: з 14.00 години до 18.00 години щопонеділка, щовівторка та щосереди з можливістю відвідування у цей час його зареєстрованого місця проживання або через установлення відеозв`язку до повернення ОСОБА_1 з-за меж території України та 10 днів щороку, у період з 01 червня по 31 серпня, з метою спільного літнього відпочинку (а.с.1-7 Том І).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: орган опіки і піклування в особі: виконавчого комітету Нікопольської міської ради, служба у справах дітей Нікопольської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини, визначення способу участі у вихованні дитини - задоволено частково.

Визначено способи участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 шляхом:

- встановлення систематичних зустрічей щотижня, у понеділок, вівторок та середу, з 15:00 год. до 17:00 год., за зареєстрованим місцем проживання батька, у присутності матері, ОСОБА_1 .

Порядок виконання вищевизначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном.

На час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 організовувати спілкування дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони кожного понеділка, вівторка та середи у період часу з 15.00 год. до 17.00 год., протягом 30 хвилин.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн (а.с.234-237 Том І).

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами склались відносини, які не створюють об`єктивних перешкод у спілкуванні позивача з донькою. Суд врахував насамперед інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Суд вважав доведеним можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень батька з дитиною виключно у присутності матері, оскільки дитина є малолітньою, у зв`язку з віком не здатна у повній мірі самостійно виконувати елементарні функції власного догляду, при цьому ніколи до цього з батьком не проживала окремо від матері, відповідно, таке відокремлене перебування вірогідно може бути травмуючим для дитини, що унеможливлює задоволення вимоги позивача щодо 10 днів щороку, у період з 01 червня по 31 серпня, з метою спільного літнього відпочинку батька з дитиною. Однак, суд врахував, що через вік дитини неможливо виключати неусвідомлення нею розлучення батьків, сутності їх стосунків, що теж може сприйматись як дискомфорт, тому спілкування дитини з батьком у відсутності матері може стати травматичним. При цьому суд вважав, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, обопільне бажання приймати участь у цьому і спілкування між ними та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, час спілкування, зазначений у висновку Органу опіки узгоджувався між сторонами, суд вважав доведеним необхідність визначити ОСОБА_2 , як батьку дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , в обмежений час, виключно у присутності матері дитини і встановити відповідні дні та години для цього. Порядок виконання вищевизначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном. На час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 організовувати спілкування дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони кожного понеділка, вівторка та середи у період часу з 15.00 год. до 17.00 год., протягом 30 хвилин, що є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримку зв`язків між батьками.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 у липні 2025 року подала через свого представника адвоката Гаврилюк Л.В. апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції, відмовивши позивачеві у прийнятті уточненого позову, поданого після закриття підготовчого провадження, досліджував документи, з якими сторона відповідача ознайомлена не була, чим порушено положення ст. 49,197 ЦПК України. Разом з цим суд першої інстанції зауважив, що дні та часи спілкування позивача з дитиною узгоджувались з відповідачкою через засоби відеозв`язку з представником служби у справах дітей, що саме відповідач визначила такі часи та дні спілкування позивача з донькою, не заперечуючи його батьківства. Скаржник заявляє, що такі твердження не підтверджені жодним письмовим доказом, як і не доведено, що такі докази були їй надіслані. Крім того скаржник наголосила, що матеріалами справи не доведено, що позивач та записана у свідоцтві про народження дитини, складеного у Німеччині, є одна і та сама особа, враховуючи, що реєстрація народження у цій країні дитини у батьків дитини, які не перебувають у шлюбі, необхідно звернення цих батьків до дипломатичної установи чи консульства України у Німеччині. Просила скасувати рішення суду першої інстанції, що ухвалено з порушенням матеріального та процесуального права, та відмовити у задоволенні позову повністю (а.с.1-3 Том ІІ).

ОСОБА_2 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у жовтні 2025 року через свого представника адвоката Баркова О.К. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що сторона позивача надала усі необхідні письмові докази батьківства позивача щодо малолітньої дитини відповідача, а іншого стороною скаржника не доведено. Також зазначив, що суд першої інстанції всебічно, об`єктивно та обґрунтовано ухвалив рішення у даній справі, а доводи скарги зводяться до переоцінки установлених судом обставин, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.29,30 Том ІІ).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Колегія суддів наголошує, що, розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач з відповідачкою проживали разом без реєстрації шлюбу. У зв`язку з воєнними діями відповідачка, будучи вагітною, у липні 2022 року виїхала з України до Німеччини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась дитина - донька ОСОБА_4 , батьком якої записаний позивач ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується Записом акта про народження Відділу РАЦС м. Ітцего, 01061160, Реєстраційний номер G 157/2023 0. Місце та дата реєстрації м.Ітцего, 06 лютого 2023 року, складений службовцем Відділу реєстрації актів цивільного стану Грюнекле, переклад виконано перекладачем ОСОБА_7 , підпис перекладача засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. (а.с.13-16). На Записі акта про народження проставлений ОСОБА_8 (а.с.17).

Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 11 вересня 2024 року № 1574, заяву ОСОБА_2 до органу опіки та піклування було задоволено: визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , через відео та телефонний зв`язок кожного понеділка, вівторка та середи з 15:00 до 17:00 год; по приїзду матері з-за кордону кожного понеділка, вівторка та середи з 15.00 до 17:00 год (а.с.29).

Виконавчий комітет Нікопольської міської ради Дніпропетровської області у висновку № 510 від 23 квітня 2025 також вважав можливим визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 з малолітньою донькою через: відео та телефонний зв`язок кожного понеділка, вівторка та середи з 14.00 год до 18.00 год, по приїзду матері з дитиною з-за кордону, кожного понеділка, вівторка та середи з 15.00 год до 17.00 год за зареєстрованим місцем проживання батька та 10 днів щороку, у період з 01 червня по 31 серпня, з метою спільного літньої відпочинку.

Разом з цим судом першої інстанції встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з його донькою, ухиляючись від будь-яких контактів, не відповідаючи на телефонні дзвінки, не надаючи дитину для побачень та участі у вихованні. Питання про стягнення аліментів не вирішувалось, проте, позивач надавав допомогу по утриманню своєї дитини добровільно, що підтверджується матеріалами справи (а.с.79-97).

Після рішення виконкому щодо визначення способу участі позивача у вихованні дитини, відповідачка заблокувала його номер та припинила усі способи зв`язку із нею, чим унеможливила виконання рішення органу опіки та піклування.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав за доцільне усунути позивачеві перешкоди в спілкуванні з донькою та взятті участі у їх вихованні, враховуючи, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд першої інстанції вважав за необхідність визначити ОСОБА_2 , як батьку дитини, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , в обмежений час, виключно у присутності матері дитини і встановити відповідні дні та години для цього. Порядок виконання вищевизначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном. На час воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 організовувати спілкування дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони кожного понеділка, вівторка та середи у період часу з 15.00 год. до 17.00 год., протягом 30 хвилин.

Колегія суддів повністю погоджується як зі встановленими фактичними обставинами справи, так і з висновком суду.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Колегія суддів відзначає, що встановивши вірно характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, вік дитини та режим її розпорядку дня, суд першої інстанції також правомірно врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини, та визначив спосіб у спілкуванні батька з дитиною, який, передусім, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а зазначений спосіб участі батька у вихованні доньки та спілкуванні з нею у повній мірі буде відповідати інтересам як батьків, так і дитини.

Доводи скаржника про те, що позивач не є тією особою, що зазначена батьком дитини у її свідоцтві про народження, колегія суддів не приймає до уваги та критично відноситься до таких аргументів, адже сторона відповідача як суду першої інстанції, так і при розгляді її апеляційної скарги жодним доказом не спростувала батьківства позивача щодо доньки ОСОБА_3 , народженої нею ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Німеччини. Батьківство позивача не оспорювалось відповідачкою при комунікації зі Службою у справах дітей, на даний час спір про оспорювання батьківства відсутній, батьківство позивача підтверджується Записом акта про народження Відділу РАЦС м.Ітцего, 01061160, Реєстраційний номер G157/20230. Місце та дата реєстрації м.Ітцего, 06.02.2023 року, складений службовцем Відділу реєстрації актів цивільного стану Грюнекле, переклад виконано перекладачем ОСОБА_7 , підпис перекладача засвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. (а.с.13-16). На Записі акта про народження проставлений ОСОБА_8 (а.с.17).

Аргументи скаржника щодо відсутності її особистого погодження з визначеними органом опіки та піклування днями та часами спілкування позивача з донькою не підтверджуються жодними письмовими доказами у справі, навпаки, зазначене встановлено у висновку органу опіки та піклування, що відповідачем не оскаржувалось.

Крім цього колегія суддів не приймає до уваги і доводи скаржника про те, що суд першої інстанції досліджував якісь документи, що були долучені стороною позивача після закриття підготовчого провадження, адже скаржник не зазначає, які саме письмові документи вона має на увазі, та з якими саме доказами у справі вона не ознайомлювалась, що свідчить про відсутність процесуального порушення судом першої інстанції правил проведення як підготовчого провадження у справі, так і розгляду справи по суті.

За правилами статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України

Переглянувши справу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, врахувавши дію на території України воєнного стану та встановивши відстрочку виконання рішення на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном, як це викладено у постанові КЦС ВС від 7 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 та у постанові ВС від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23 (провадження № 61-8756св24).

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Скаржник не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гаврилюк Людмила Валеріївна залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 22 жовтня 2025 року.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна