Справа № 635/2082/21
Провадження № 2/635/1211/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання Устіч О.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Шміло Назар Володимирович,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача адвокат Лаєвська Марине Леніківна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 ? адвокат Шміло Назар Володимирович звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив позбавити права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :06:005:0018 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації №213 від 14.06.2013;

-визнати незаконним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки №2500 від 14.12.2013 виданий приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В.;

-скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 від 14.12.2013 на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :06:005:0018 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є спадкоємицею після смерті батька - ОСОБА_3 . Відповідно до розпорядження Харківської районної державної адміністрації № 259 від 22 лютого 2007 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації № 807 від 27 квітня 2009 року передано у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , видано державний акт серії ЯИ № 813385 на право власності на зазначену земельну ділянку. Позивач зазначає, що її батько не встиг завершити процедуру приватизації земельної ділянки, а саме зареєструвати в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2015 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у задоволені позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом, в рішенні суду вказано, що спадкоємець має право звертатися із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документу про право власності на ім`я спадкоємця. На даний час спірна земельна ділянка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Представник відповідача у відзиві зазначила, що дійсно, розпорядженням Харківської районної державної адміністрації №259 від 22 лютого 2007 року батьку позивача ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер . Станом на час смерті процедура приватизації земельної ділянки була розпочата, померлий за життя отримав дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо спірної земельної ділянки, проте за життя ОСОБА_3 розроблення документації так і не почалось. На підставі заяви невідомих осіб, які від імені померлого ОСОБА_3 направили заяву до Харківської районної державної адміністрації щодо затвердження технічної документації із землеустрою та подальшої приватизації земельної ділянки, 27.04.2009 розпорядженням Харківської районної державної адміністрації №8074 передано земельну ділянку у власність ОСОБА_3 , який помер за півтора роки до цього.Таким чином, станом за життя ОСОБА_3 технічна документація із землеустрою щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1 не була ані розроблена, ані затверджена. Розпорядження про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4 на час його смерті станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 - не існувало, правовстановлюючі документи на неї не оформлювалися та не видавалися. Оригінал державного акту на земельну ділянку на ім?я ОСОБА_3 , у будь-яких осіб відсутній, вказаний документ не реєструвався в книзі державних актів. за його отриманням ОСОБА_3 до компетентний органів ніколи не звертався, оскільки станом на час його виготовлення (24 листопада 2010 року) вже більше двох років був померлим. 07 листопада 2012 року розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації N? 287 припинено право постійного користування частиною земельної ділянки ПП «Вячеслав» загальною площею 0,15 га, яка знаходиться в його постійному користуванні згідно з державним актом на право по АДРЕСА_1 . 14 червня 2013 року розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації N? 213 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 вищевказаної земельної ділянки та вона передана з державної власності у приватну власність ОСОБА_5 . Право власності на земельну ділянку зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 жовтня 2013 року. Станом на час винесення оспорюваного позивачем розпорядження у позивача або її батька ОСОБА_3 не виникало будь-яких прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Своїм правом на завершення приватизації позивач станом на 14 червня 2013 року не скористалася, із вказаним питанням ані до органів місцевог самоврядування ані до суду не зверталася. При таких обставинах, станом на час передання земельної ділянки з державної власності у приватну власність ОСОБА_5 не було будь-яких підстав вважати права ОСОБА_1 порушеними, а тому підстави визнавати незаконним оспорюване розпорядження відсутні. Після завершення процедури приватизації спірної земельної ділянки та реєстрації права власності за ОСОБА_5 , 14 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу. На підставі вказаного договору за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,15 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровим номером :06:005:0018. На теперішній час земельна ділянка забудована, власник земельної ділянки та збудованого на ній житлового будинку - ОСОБА_2 постійно проживає та зареєстрований за вказаною адресою. Вважає, що позивачем порушено строк позовної давності.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.03.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.06.2021 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 за N 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ, територіальна підсудність справ Харківського районного суду Харківської області та визначена за Полтавським районним судом Полтавської області.

На підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 24 жовтня 2023 р. дану справу передано до Харківського районного суду Харківської області для розгляду.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2024 р. справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 лютого 2024 р. справу прийнято до провадження судді Савченка Д.М.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.06.2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, в заявах розгляд справи просили провести без їх участі.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації № 259 від 22 лютого 2007 року батьку позивача ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що 31 грудня 2007 року відділом РАЦС Тернопільського управління юстиції Тернопільської області було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

27 квітня 2009 року розпорядженням Харківської районної державної адміністрації № 8074 земельну ділянку передано у власність ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приватизація спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровим номером :06:005:0018 була закінчена в 2013 році.

07 листопада 2012 року розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації № 287 припинено право постійного користування частиною земельної ділянки ПП «Вячеслав» загальною площею 0,15 га, яка знаходиться в його постійному користуванні згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ХР № 000020, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право постійного користування землею № 24 та надано ОСОБА_5 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,15 га по АДРЕСА_1 .

14 червня 2013 року розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації № 213 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 вищевказаної земельної ділянки та вона передана з державної власності у приватну власність ОСОБА_5 . Право власності на земельну ділянку зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 жовтня 2013 року.

14 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровим номером :06:005:0018.

Вищевказані обставини встановлені, зокрема, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.03.2017.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 по справі №876/3814/14 зобов`язано відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (по м. Люботин та Харківському району Харківської області) реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області (вул. Некрасова, 11, с. Пісочин, Харківського району Харківської області) розглянути та прийняти рішення щодо реєстрації за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 14.03.2002 Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №1915/6447/2012 від 27.04.2012 року в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та видати відповідний Витяг з Державного реєстру прав.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації,то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Позовна заява містить вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрації №213 від 14.06.2013, водночас Харківська районна державна адміністрація не залучена в якості співвідповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог про визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу суд зазначає, що сторонами спірного договору є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , при цьому, остання не залучена в якості співвідповідача по даній справі, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

На думку суду, вимоги про скасування державної реєстрації права власності є похідними від вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки, а оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні цих вимог, то і вимоги про скасування державної реєстрації права власності задоволенню не підлягають.

Представник відповідача просила застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ч. 4ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19.

Оскільки судом не встановлено порушених прав або охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача, за захистом якого позивач звернувся до суду, відсутні підстави для вирішення питання про застосування позовної давності.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати залишаються за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання незаконним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності-відмовити.

Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ? ОСОБА_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . РНКОПП НОМЕР_4 .

Суддя Д.М. Савченко