ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 696/509/25
Провадження № 22-ц/821/1743/25
категорія: 310000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: адвокат Гнатюк Галина Іванівна,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції ( м. Київ)

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Ніколенко О.Є. в приміщенні Кам`янського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 11 липня 2025 року ) у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про повернення переплати по аліментах, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

06 травня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про повернення переплати по аліментах.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.08.2013 з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 12.08.2013 і до повноліття дітей.

29.08.2013 Черкаським районним судом видано виконавчий лист 32/707/1069/13, на підставі якого 17.09.2013 державним виконавцем відкрито виконавче провадження №39833670.

Позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_4 помер, проте, виконавцем продовжувалося стягнення аліментів на його утримання на користь ОСОБА_2

28.09.2023 припинено стягнення аліментів з позивача на утримання ОСОБА_3 , у зв`язку з досягненням останньою повноліття.

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 17.07.2024 припинено стягнення з позивача аліментів на утримання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02.09.2021, у зв`язку з чим переплата по аліментах станом на 24.09.2024 становить 81 034,59 грн.

Посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на свою користь переплату по аліментах в сумі 81 034,59 грн та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 переплату по аліментах у розмірі 81 034,59 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що аліменти є власністю дитини, так як ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , кошти стягувались на користь ОСОБА_2 безпідставно, оскільки зі смертю дитини припинився, в тому числі, і обов`язок позивача як батька утримувати сина.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 11 серпня 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_2 , вважаючи рішення необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що сума переплати , визначена судом, не відповідає дійсності, оскільки переплата станом на 28.09.2024 становить 23 983,32 грн.

Вказує, що аліменти стягувались з боржника по місцю роботи, тому контроль за відрахуванням лежить саме на боржнику. ОСОБА_1 мав попередити підприємство та ДВС про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій.

Посилаючись на ст. 1215 ЦК України, згідно якої безпідставне набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача, вважає, що відсутні підстави для повернення вказаних коштів.

Зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції взагалі не проаналізував відзив на позовну заяву в частині посилання на ст. 1215 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 19 вересня 2025 року, представник ОСОБА_1 адвокат Гнатюк Г.І., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним, обгрунтованим, постановленим із правильним застосуванням норм матеріального права, просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. а рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року - залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 29.08.2013 з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 почали стягуватися аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). На підставі цього було відкрито виконавче провадження № 39833670 від 17.09.2013 (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_4 помер, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.8).

Рішенням Кам`янського районного суду Черкаської області від 17.07.2024 припинено стягнення з позивача аліментів на утримання ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02.09.2021 року (а.с.10-11).

28.09.2023 припинено стягнення аліментів з позивача на утримання ОСОБА_3 , у зв`язку з досягненням останньою повноліття, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах (а.с.12-13).

Відповідно до даних розрахунків, внаслідок виконання рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 17.07.2024 та перерахунку заборгованості, у відповідача наявна переплата по аліментах у розмірі 81 034,59 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень частин 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Як встановлено судом першої інстанції, з позивача на користь відповідача стягувались аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Зазначене рішення набрало законної сили та на підставі цього рішення було відкрито виконавче провадження.

ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_4 помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що після смерті сина ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконавцем продовжувалося стягнення аліментів на його утримання на користь відповідачки ОСОБА_2 .

Стягуючи з відповідача на користь позивача утримані з 02.09.2021 до вересня 2024 року включно аліменти, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , кошти стягувалися на користь ОСОБА_2 безпідставно, оскільки зі смертю дитини припинився, в тому числі, і обов`язок позивача як батька утримувати сина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням, при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпеченні речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Оскільки встановлено, що син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , то у період з 02.09.2021 по вересень 2024 року аліменти, які стягувалися на користь ОСОБА_2 на утримання сина, стягувалися безпідставно, а тому підлягають поверненню.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов`язання.

Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстав, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 25 січня 2018 року у справі № 601/2435/15-ц (провадження № 61-414св18).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 набула у власність грошові кошти ОСОБА_1 у розмірі 81 034,59 грн. як сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 02.09.2021 до вересня 2024 року.

Як зазначалось вище, підставою для набуття коштів було рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 29 серпня 2023 року у справі № 707/2305/13-ц.

Указана підстава для набуття ОСОБА_2 спірних коштів відпала у зв`язку зі смертю сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи вищевикладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження позовних вимог, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також встановивши, що ОСОБА_2 набула у власність майно ОСОБА_1 , а саме грошові кошти на суму 81 034,59 грн на підставі судового рішення про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, а, в подальшому, один із дітей помер, тобто підстава набуття майна згодом відпала, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 81 034,59 грн. як безпідставно набутих.

Є необгрунтованими посилання в апеляційній скарзі на ст. 1215 ЦК України, згідно якої, безпідставне набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача, у зв`язку із чим апелянт вважає, що відсутні підстави для повернення вказаних коштів, по наступних підставах.

Статтею 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статтею 1215 ЦК України, безпідставно набуті аліменти не підлягають поверненню.

Аналіз частини першої статті 1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Схожий за змістом висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права.

ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків.

З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів.

У даній справі вбачається, що аліменти з позивача стягувались на утримання дітей за рішенням суду, при цьому, частка доходу позивача, що підлягала стягненню в якості аліментів на утримання дитини, після смерті сина, не зменшилась.

Отже, із наведеного слідує, що дії ОСОБА_2 як набувача аліментів не є добросовісними, оскільки після смерті сина, відповідачка не звернулась до органів ДВС із повідомленням про даний факт та продовжувала безпідставно отримувати аліменти на свою користь на утримання померлого сина, тому, в даному випадку, норма ст. 1215 ЦК України не підлягає до застосування.

Доводи апеляційної скарги, що аліменти стягувались з боржника по місцю роботи, тому контроль за відрахуванням лежить саме на боржнику, а ОСОБА_1 мав попередити підприємство та ДВС про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, є безпідставними, оскільки із наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити, коли стало відомо ОСОБА_1 про смерть сина, на утримання якого стягувались аліменти на користь відповідача.

Разом з тим, після того як ОСОБА_1 стало відомо про смерть сина, він звернувся до органів виконавчої служби, а в подальшому до суду з позовом про припинення стягнення аліментів з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був задоволений заочним рішенням Кам`янського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2024 року у справі № 707/935/24.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції взагалі не проаналізував відзив на позовну заяву в частині посилання на ст. 1215 ЦК України, є помилковими, судом було зазначено, що суд не бере до уваги доводи відповідачки, зазначені нею у відзиві, оскільки вони не підтверджуються наданими до відзиву доказами та суперечать їм.

Щодо доводів апеляційної скарги, що заявлена сума стягнення в позовній заяві в розмірі 81 034,59 грн не відповідає дійсним обставинам, колегія суддів зазначає, що вказана сума не спростована доводами апеляційної скарги та не надано доказів на спростування вказаного розміру і не надано власного розрахунку суми переплати по аліментах.

Інші доводи, наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кам`янського районного суду Черкаської області від 11 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Черкаський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про повернення переплати по аліментах - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді: Л.І. Василенко

О.М. Новіков