Провадження № 22-ц/802/1247/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З. А., Шевчук Л. Я.,

секретар Власюк О. С.,

з участю: представника скаржника ОСОБА_1 ,

державного виконавця Блищук П. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувача ОСОБА_3 за апеляційною скаргою Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року в складі судді Черняка В. В.,-

встановив:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи тим, що він є боржником у виконавчому провадженні № 58131544 (щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на неповнолітню доньку. Відповідно до постанови державного виконавця від 26.02.2022 на майно боржника було накладено арешт. На даний час будь-яка заборгованість у скаржника відсутня, платежі здійснюються регулярно, ОСОБА_2 офіційно працевлаштований. 18.06.2025 він звернувся до виконавця із заявою про зняття арешту з майна (земельної ділянки). 13.08.2025 на його адресу надійшла відповідь про відмову у здійсненні вказаних дій, яка мотивована тим, що сплата аліментів після того, як у боржника була наявна заборгованість не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб ніж звернення стягнення на майно боржника в розумінні п. 7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ВП перебуває на виконанні, обов`язок сплати аліментів має тривалий характер, підстави для зняття арешту відсутні.

Заявник вважає вказані дії протиправними, вказує, що наявність стабільного доходу та відсутність заборгованості виключають потребу подальшого арешту майна до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що у своїй заяві він просив залишити арешт на квартиру і скасувати арешт на земельну ділянку, однак, виконавцем йому було відмовлено.

Просив суд визнати дії державного виконавця незаконними та зобов`язати зняти арешт нерухомого майна.

Ухвалою Луцького міськрайонного суд від 23 вересня 2025 року скаргу задоволено.

Постановлено визнати дії державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції неправомірними та зобов`язати державного виконавця скасувати арешт майна ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 58131544, накладений згідно постанови про арешт майна боржника від 26.01.2022.

В апеляційній скарзі Відділ Державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить скасувати ухвалу суду, відмовити в задоволенні скарги. Мотивує тим, що раніше боржник мав заборгованість зі сплати аліментів, арешт застосовано з метою забезпечення реального виконання рішення суду,відсутні підстави для зняття арешту, передбачені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що на час із звернення із заявою про зняття арешту з майна у боржника була відсутня заборгованість із сплати аліментів,він працює, має стабільний заробіток, який забезпечує реальне виконання рішення суду.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Судом встановлено, що судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.01.2019 у справі № 161/19464/18 ухвалено стягувати щомісяця з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (встановлено згідно даних АСДС).

Виконавчий документ було звернено до виконання, у зв`язку з чим постановою відкрито виконавче провадження № 58131544.

Постановою головного державного виконавця від 26.01.2022 в межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт майна боржника (по причині наявності заборгованості у розмірі 51763,22 грн.).

З матеріалів справи слідує, що 18.06.2025 ОСОБА_2 здійснено оплату в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Станом на дату розгляду скарги судом заборгованість боржника відсутня.

Зі змісту листа Відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ від 13.08.2025, наданої за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 від 19.06.2025, вбачається, що арешт на майно накладений як забезпечувальний засіб з метою реального виконання рішення суду. Підстави для зняття арешту відсутні.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1 га (кадастровий номер :02:039:0183) та квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено мету накладення арешту, а саме: арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно п. 7 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Зі змісту ч. 2 цієї статті вбачається, що стягнення може бути звернено на майно боржника у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці.

З довідки про доходи ОСОБА_2 вбачається, що останній працює на ТОВ «КРОМБЕРГ ЕНД ШУМБЕРГ Україна ЛУ» та за період з червня по липень 2025 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 47 269.63 грн.

Отже, на час надання державним виконавцем відмови у знятті арешту від 13.08.2025 № 121833, заборгованість з періодичних платежів була погашена, боржник ОСОБА_2 був працевлаштований, аліменти стягувались за місцем його роботи, тому державному виконавцю було відомо про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Встановивши наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення скарги.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника, оскільки вони не узгоджуються з вимогами п.7 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Цитування в апеляційній скарзі норм Закону України «Про виконавче провадження» - зокрема, статей 2, 13, 18, 48, 56 не спростовують висновку суду про наявність підстав для задоволення скарги боржника у зв`язку з погашенням заборгованості та забезпеченням виконання рішення суду щомісячними платежами у формі заробітної плати за місцем основної роботи боржника.

Посилання на постанови Верховного Суду у справах № 490/6309/16-ц від 26.05.2021 від 20.12.2021, № 646/7134/19 від 26.05.2021, № 554/1119/21 від 23.09.2022, № 645/2710/17 від 29.01.2024 є нерелевантним, оскільки за обставинами справ, які були предметом розгляду касаційним судом не було доведено про забезпечення виконання рішення суду в інший спосіб, у той час як в цій справі встановлено наявність таких обставин станом на день відмови державного виконавця у знятті арешту.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не слугують підставою для скасування чи зміни оскарженої ухвали.

Тому на підставі статті 375 ЦПК України апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 365, 367, 374, 375, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 вересня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді