УХВАЛА

31 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 523/14984/23

провадження № 61-13318ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Козирєвої Нелі Василівни, на постанову Одеського апеляційного суду від 24 липня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, визнання частки майнових прав особистою приватною власністю, визнання частки майнових прав спільною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати особистою власністю в частці 2/3 майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 ) з вбудовано - прибудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_2 »;

визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в частці 1/3 майнових прав на спірну квартиру;

визнати за ОСОБА_2 у порядку поділу майна подружжя 1/6 частки майнових прав на спірну квартиру від іншої половини майнових прав на вказаний об`єкт незавершеного будівництва.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2024 року з врахуванням додаткового рішення цього ж суду від 18 квітня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено, здійснено розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення місцевого суду скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 майнові права на 1/2 частку об`єкту нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 ) з вбудовано - прибудованими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_3 ».

В іншій частині позову відмовлено.

У жовтні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Козирєвої Н. В., на постанову Одеського апеляційного суду від 24 липня 2025 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову в цій справі є: визнання особистою власністю, визнання спільною сумісною власністю та поділ частки майнових прав на квартиру, з ціною позову вартості майнових прав в цілому, відповідно до оскаржуваної постанови апеляційного суду, 447 300 грн, що еквівалентно 16 218,27 дол. США (на момент подачі касаційної скарги (24 жовтня 2025 року), що еквівалентно 679 496,86 грн (офіційний курс гривні щодо іноземних валют, встановлений Національним банком України 24 жовтня 2025 року (41,8970)).

Отже, ціна позову у справі, станом на 01 січня 2025 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028*250 = 757 000,00 грн).

Враховуючи зазначене вище, постанова Одеського апеляційного суду від 24 липня 2025 року не підлягає касаційному оскарженню відповідно до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки заявниця подала касаційну скаргу на судове рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Козирєвої Нелі Василівни, на постанову Одеського апеляційного суду від 24 липня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, визнання частки майнових прав особистою приватною власністю, визнання частки майнових прав спільною власністю подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявниці.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян