Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5813/24 Головуючий у 1-й інст. Петровська М.В.
Категорія 80 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 296/5813/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 2021 року працювала на посаді менеджера з постачання у ТОВ ДІЄСА.

26 березня 2024 року її звільнено із займаної посади на підставі частини першої статті 36 КЗпП України.

Зазначає, що відповідач у день звільнення не виплатив заборгованість по заробітній платі у розмірі 61305 грн. 38 коп., а також компенсацію за невикористану відпустку у сумі 18153 грн.

Враховуючи вищезазначене, просила стягнути з ТОВ ДІЄСА на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 61305 грн. 38 коп, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 18153 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43813 грн. 35 коп., а також 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ ДІЄСА на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 79458 грн. 38 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43813 грн. 35 коп. та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди й ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні даних позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що товариство було позбавлене можливості своєчасно виплати позивачці заробітну плату внаслідок форс-мажорних обставин, що підтверджується відповідним сертифікатом, виданим 23 квітня 2024 року Київською торгово-промисловою палатою.

Внаслідок збройної агресії рф проти України ТОВ ДІЄСА були завдані значні збитки й товариство не мало можливості своєчасно виплатити працівникам заробітну плату.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 12 листопада 2021 року обіймала посаду менеджера з постачання відділу з продажу персональної та споживчої електроніки.

Наказом №Z00/25/03/015 від 25 березня 2024 року позивачку з 26 березня 2024 року звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Наявний в матеріалах розрахунковий лист за березень 2024 року свідчить про те, що розмір заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 становить 73116 грн. 86 коп., у тому числі компенсація за невикористану відпустку у сумі 17849 грн. 40 коп.

Вказані кошти не були виплачені позивачці у день звільнення.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України « Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У частині першій статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до положень частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільному працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України « Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

Згідно зі статтею 10 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок введення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди тощо ), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/10 зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Вказане свідчить про те, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили ( форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання ( неналежне виконання) зобов`язань,- це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні».

Водночас, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили ( форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема, висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо ( статті 82 ЦПК України).

Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат працівнику, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили ( форс-мажорні обставини)- це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач надав сертифікат №3000-24-0827 про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили), виданий Київською торгово-промисловою палатою 23 квітня 2024 року Товариству з обмеженою діяльністю « ДІЄСА», яким засвідчено форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили): збройна агресія російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану в Україні, відсутність доступу та/або знищення активів ( основних засобів та товарів) через тимчасову окупацію й активні бойові дії на території України, що призвело до неможливості відновлення господарської діяльності підприємства у повному обсязі; повне знищення активів підприємства ( (основних засобів та товарів) за адресою: вул. Гоголівська, буд. 1-а, с. Квітневе Броварського району Київської області, де знаходився основний товарний склад, внаслідок пожежі через потрапляння бойових снарядів в покрівлю складу ( обстріл), щодо обов`язку, а саме: вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати відповідно до частини другої статті 10 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у термін з 12 березня 2022 року, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин ( обставин непереборної сили) зазначено: дата настання 12 березня 2022 року; дата закінчення тривають станом на 23 квітня 2024 року.

Отже, відповідач довів, що порушення строків виплати позивачці заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, що є підставою для звільнення його від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати також виключає можливість відшкодування ним моральної шкоди.

Таким чином, рішення в частині стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення,- про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення не оскаржується, отже не є предметом апеляційного перегляду.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 28 березня 2025 року в частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю « ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 43813 грн. 35 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн,- скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: