Справа № 591/3523/25
Провадження № 2/591/735/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року м.Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Ніколаєнко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу № 591/3523/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Страхова компанія «ББС Іншуранс», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 20.01.2025 ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом належного їй автомобіля Renault Duster, виїжджаючи з місця стоянки, зачепила інший автомобіль Opel Vivaro, який стояв припаркований вздовж узбіччя. Внаслідок ДТП автомобіль Opel Vivaro отримав пошкодження. Цивільно- правова відповідальність власника автомобіля Renault Duster була застрахована а АТ СК «ББС Іншуранс». ОСОБА_2 звернулась до страхової компанії про подію, що має ознаки страхового випадку, надавши при цьому повідомлення про ДТП. Відповідач листом від 19.03.2025 повідомив про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування з тих підстав, що обидва транспортні засоби є спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_2 , оскільки були придбані в період шлюбу. ОСОБА_2 є страхувальником, особою, відповідальною за заподіяння збитку та потерпілою одночасно, а страхове відшкодування у такому випадку не відшкодовується. З такими висновками відповідача не погоджується.

Відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, пославшись на цьому на ст 60 СК України, в той час як спірні правовідносини є договірними і регулюються договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Бездіяльність відповідача порушує права позивача як потерпілої особи на виплату страхового відшкодування в розмірі 13 000 грн. Та обставина, що страхувальник та потерпіла особа є чоловіком і дружиною не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено вичерпний перелік випадків, у яких страхова виплата не здійснюється. Ця норма не містить такої підстави. Власниками транспортних засобів відповідно до свідоцтв про державну реєстрацію є дві різні особи.

Просить: стягнути з відповідача суму страхового відшкодування 13 000 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2025 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання.

У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився. Зазначив, що обидва транспортні засоби учасники ДТП, є спільним майном подружжя. Зазначає, що, враховуючи положення п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підлягають застосуванню положення закону №1961-IV . Посилаючись на положення п. 32.1 ст. 32 вказаного закону, зазначає, що оскільки транспортні засоби є спільним майном подружжя, заподіяння транспортному засобу внаслідок ДТП шкоди іншим належним йому транспортним засобом не зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із зазначених підстав.

У судове засідання представник відповідача не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не надав.

Належним чином повідомлена третя особа до суду не з`явилась.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 1998 року (а.с. 53).

ОСОБА_2 на праві власності належить транспортний засіб Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль набутий нею 30.12.2022 (а.с. 10-11)

ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб Opel Vivaro, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль набутий ним 16.01.2021 (а.с. 12-13).

20.01.2025 сталася ДТП за участі автомобілів Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_2 ) та Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ). Учасниками ДТП складено повідомлення про ДТП, згідно з яким ОСОБА_2 визнала себе винною у ДТП, ОСОБА_1 зазначив, що вважає себе невинним, машина стояла (а.с. 15).

На момент ДТП цивільно правова відповідальність власника автомобіля Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у АТ СК «ББС Іншуранс» (поліс №225302853 від 10.12.2024, період дії договору з 31.12.2024 по 30.12.2025) (а.с. 14) 20.01.2025 ОСОБА_2 склала повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 17).

23.01.2025 ОСОБА_1 склав пояснення про обставини ДТП до європротоколу, у яких зазначив, що його авто було припарковано. Другий учасник ДТП, виїжджаючи з місця парковки, подряпав дверима його авто (а.с. 16).

01.02.2025 ОСОБА_1 склав заяву на виплату страхового відшкодування та заяву про погодження суми страхового відшкодування по справі №137163, адресовану СК «ББС Іншуранс», в якій погодився зі страховим відшкодуванням в сумі 13 000 грн. (а.с. 19,20).

Листом від 19.03.2025 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, пославшись на положення ст. 60 СК України . Зазначив, що обидва транспортні засоби придбані поружжям за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності. Пошкоджений транспортний засіб, окрім ОСОБА_1 належить також його дружині ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Тобто в даному випадку ОСОБА_2 є страхувальником та потерпілим одночасно, а страхове відшкодування в такому разі спрямовується на відшкодування шкоди страхувальнику, а не третій особі, що суперечить вимогам закону (а.с. 22)

З 01.01.2025 введено в дію Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 3720-IX).

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону 3720-IX передбачено, що дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону.

Встановлено, що ДТП сталась 20.01.2025. Разом з цим, договір страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 набрав чинності 31.12.2024. Тобто до спірних правовідносин має застосовуватись закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV ( далі Закон №1961-IV), який діяв на момент набрання чинності договором, укладеним з ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 6 Закону України №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховику межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною шістнадцятою статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхове відшкодування- страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки- особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті1187ЦКУкраїни).

Отже, факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Водночас ДТП слугує підставою також для виникнення договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди, а його сторонами зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Отже, обов`язковою передумовою виникнення договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі, є попередня наявність деліктного зобов`язання.

Тобто деліктне зобов`язання обов`язково передбачає наявність:1)потерпілої особи (кредитора) та 2) особи, яка завдала шкоди (заподіювача шкоди, боржника).

Подібне розуміння деліктного зобов`язання фактично відображає зміст статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", положення пункту 22.1. якої пов`язують наявність підстав для виплати страховиком суми відшкодування у разі настання страхового випадку за участю страхувальника саме із заподіянням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Тобто заподіянням шкоди особі відмінній від страхувальника.

З урахуванням наведеного, заподіяння власнику транспортного засобу (страхувальнику) внаслідок ДТП шкоди іншим належним йому транспортним засобом (поєднання в одній особі потерпілого та заподіювача шкоди) не зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, оскільки у такому разі відсутнє деліктне зобов`язання, яке передбачає обов`язково наявність потерпілої особи та особи, яка завдала шкоди.

За відсутності виникнення деліктного зобов`язання підстави для виникнення згідно із пунктом 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відсутні, оскільки воно фактично є похідним від деліктного (основного) зобов`язання.

Пунктом 32.1. статті 32 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Судом встановлено, що у даному випадку заподіювач шкоди та потерпілий перебувають у зареєстрованому шлюбі, а транспортні засоби учасники ДТП, придбані ними під час шлюбу. Тобто, заподіювач шкоди ОСОБА_2 є співвласником пошкодженого автомобіля.

Таким чином відсутні підстави для задоволення заявленого позову позивача, оскільки транспортні засоби, які є учасниками ДТП належали одній особі ( ОСОБА_2 ), що не зумовлює виникнення цивільно-правової відповідальності внаслідок такого ДТП, наявність якого пов`язується із виникненням деліктного зобов`язанням, яке є обов`язковою передумовою договірного зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 29.01.2021 року у справі № 161/14048/19 та від 12.01.2022 року у справі № 646/7463/16-ц.

Посилання позивача на те, що кожний із них, як подружжя, зареєстровано право власності на різні автомобілі, а тому є їх особистою власністю, суд вважає безпідставним. Суду не надано доказів встановлення частки кожного у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, придбання автомобіля за власні кошти одного з подружжя чи договір про поділ майна подружжя.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Страхова компанія «ББС Іншуранс», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування в сумі 13 000 грн. відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07.11.2025.

Суддя О.О. Ніколаєнко