Провадження № 2-з/947/394/25
УХВАЛА

10.11.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 про витребування доказів по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про стягнення грошових коштів за договором позики, визнання недійсним договорів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_8 , про визнання недійсним договору позики,

В С Т А Н О В И В:

17.07.2017 року ОСОБА_6 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобов`язання за договором позики, у якому просить суд в порядку виконання зобов`язання за договором позики від 21 липня 2013 року передати йому право власності ОСОБА_1 на:

- нежиле приміщення (магазин) загальною площею 96 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 22.12.2011, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради;

- нежилі приміщення магазину загальною площею 30,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П. за №738;

- нежиле приміщення салону-магазину загальною площею 88,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за №1805;

- домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку під літ. «А», загальною площею 346,5 кв.м, житловою площею 73,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 09.02.2005, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а також земельної ділянки загальною площею 0,992 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позичальнику на підставі державного акту про право власності на землю серії Р1 №470786, виданого 03.07.2001, зареєстрованого в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під №646/5447;

- житловий будинок з господарчими будівлями, який складається з «А» - жилого черепашкового будинку житловою площею 16,8 кв.м, загальною площею 42,0 кв.м, «Б»,«В» - сарай, 1-3 - огорода, И - цистерна, розташований на земельній ділянці площею 1 125 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П за №1505.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Загороднюк В. І.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 24.07.2017 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд справи.

07 грудня 2017 року позивачем надано до суду уточнений позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобов`язання за договором позики, в якому позивач просить суд в порядку виконання зобов`язання за договором позики від 21 липня 2013 року передати йому право власності ОСОБА_1 на:

- нежиле приміщення (магазин) загальною площею 96 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 22.12.2011, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради;

- нежилі приміщення магазину загальною площею 30,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П. за №738;

- нежиле приміщення салону-магазину загальною площею 88,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за №1805;

- домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку під літ. «А», загальною площею 346,5 кв.м, житловою площею 73,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 09.02.2005, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а також земельної ділянки загальною площею 0,992 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позичальнику на підставі державного акту про право власності на землю серії Р1 №470786, виданого 03.07.2001, зареєстрованого в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під №646/5447;

- житловий будинок з господарчими будівлями, який складається з «А» - жилого черепашкового будинку житловою площею 16,8 кв.м, загальною площею 42,0 кв.м, «Б»,«В» - сарай, 1-3 - огорода, И - цистерна, розташований на земельній ділянці площею 1 125 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П за №1505;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 21.07.2013 року в розмірі 3000,00 євро, що за курсом НБУ еквівалентно 9600000,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13.12.2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобов`язання за договором позики задоволено частково. Передано ОСОБА_6 право власності від ОСОБА_1 на нежиле приміщення (магазин) загальною площею 96 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 22.12.2011, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради; нежилі приміщення магазину загальною площею 30,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П. за №738; нежиле приміщення салону-магазину загальною площею 88,9 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за №1805; домоволодіння, яке складається з одного жилого будинку під літ. «А», загальною площею 346,5 кв.м, житловою площею 73,7 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 09.02.2005, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, а також земельної ділянки загальною площею 0,992 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить позичальнику на підставі державного акту про право власності на землю серії Р1 №470786, виданого 03.07.2001, зареєстрованого в книзі записів державних актів про право приватної власності на землю під №646/5447; житловий будинок з господарчими будівлями, який складається з «А» - жилого черепашкового будинку житловою площею 16,8 кв.м, загальною площею 42,0 кв.м, «Б»,«В» - сарай, 1-3 - огорода, И - цистерна, розташований на земельній ділянці площею 1 125 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , який належить позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І.П за №1505. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

23 січня 2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2018 року у справі заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобов`язання за договором позики скасовано. Призначено справу до розгляду в загальному порядку.

Також в провадженні Приморського районного суду міста Одеси перебувала на розгляді цивільна спарва №522/13846/17 за наслідком звернення 27 липня 2017 року ОСОБА_6 з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про стягнення з них солідарно суми боргу за договором позики від 21.07.2013 в розмірі 18 684 000 гривень (справа №522/13846/17).

В рамках даної спарви, 15 серпня 2017 року позивач ОСОБА_6 надав заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно з якою заявлені вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та просить суд:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 21.07.2013 року, яка становить: 18 684 000 гривень - сума позики; 12 027 023,25 грн. - проценти за позикою, нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за весь строк користування позиченими коштами; 1 385 175,45 грн. - три проценти річних від простроченої суми;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 31.07.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за №2198, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. за №1258, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. за №1260, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за №4188, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 .

31 жовтня 2017 року ОСОБА_1 по справі №522/13846/17 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічною позовною заявою, яка зареєстрвоана 03.11.2017 року, до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики від 21.07.2013 укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

05 травня 2018 року від ОСОБА_1 надійшла заява про об`єднання справи №522/12997/17 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобов`язання за договором позики та справи №522/13846/17 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики в одне провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від16.05.2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 задоволено. Об`єднано в одне провадження справи №522/12997/17 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про передачу права власності на нерухоме майно в порядку виконання зобов`язання за договором позики та справу №522/13846/17 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів за договором позики. Присвоєно об`єднаній цивільній справі №522/12996/17.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року цивільну справу №522/12996/17 передано на розгляд до Київського районного суду м. Одеси за територіальною юрисдикцією.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 22.07.2019 року прийнято до свого провадження цивільну справу №522/12996/17 та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

04 листопада 2019 року від представника ОСОБА_6 надійшла заява про зміну предмету позовних вимог (уточнена позовна заява) в якій останній, зважаючи на тривалість розгляду цієї справи, враховуючи об`єднання позовних вимог, не змінюючи підстав подання позовних заяв, вирішив змінити предмет позовних вимог, згідно з якою заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 та просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 600000,00 євро, що еквівалентно 16666800,00 грн. за курсом НБУ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.07.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. за №1258, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Адамець О.І. за №1260, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за №4188, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. за №4185, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 ;

- визнати недійсним договір дарування від 27.11.2018, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н. В., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Також, того ж дня від позивача надійшла заява про залучення до справи в якості співвідповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2019 року заяву про зміну предмету позову (уточнена позовна заява), яка надійшла до суду 04.11.2019 року, від ОСОБА_6 , прийнято до провадження . Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року, відмовлено у задоволені первісного позову. Зустрічний позов задоволено. Визнано договір позики від 21.07.2013 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 недійсним.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач 06 листопада 2020 року звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.09.2023 року залучено ОСОБА_8 до участі у цивільній справі №522/12996/17 як правонаступника ОСОБА_7 .

За наслідком розгляду апеляційної скарги, постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Київського районного суду міста Одеси від 30 вересня 2020 року залишено без змін.

У грудні 2024 року ОСОБА_6 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_6 .

Ухвалою Верховного Суду від 06 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, після усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 12 грудня 2024 року. Витребувано справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

За наслідком розгляду касаційної скарги ОСОБА_6 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 30 вересня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

03 квітня 2025 року до Київського районного суду міста Одеси надійшли матеріали цивільної справи №522/12996/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2025 року, справу розподілено судді Калініченко Л. В. та передано головуючому по справі 07.04.2025 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.04.2025 року прийнято цивільну справу №522/12996/17 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про стягнення грошових коштів за договором позики, визнання недійсним договорів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_8 , про визнання недійсним договору позики, до свого провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи у залі № 226 Київського районного суду м. Одеси на 08 травня 2025 року о 10 годині 30 хвилин.

06.11.2025 року до суду від представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 надійшло клопотання про витребування доказів в порядку передбаченому статтею 95 ЦПК України, згідно з яким останній просить суд витребувати у ОСОБА_6 оригінал договору позики від 21.07.2013 року. Також представник зазначає, що у разі надання ОСОБА_6 оригіналу договору позики від 21 липня 2013 року, то просить суд не повертати його особі яка його подасть, оскільки це неможливо без шкоди для розгляду цієї справи, а у разі повернення - залишити у справі засвідчену суддею копію договору позики від 21 липня 2013 року. У разі ненадання ОСОБА_6 суду оригіналу договору позики від 21 липня 2013 року зобов`язати його пояснити причини ненадання суду оригіналу договору.

В обґрунтування клопотання представник відповідачів посилається на те, що учасники цієї справи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та він, як їх представник, ставлять під сумнів відповідність поданої копії договору позики від 21 липня 2013 року його оригіналу, який є єдиним доказом, яким позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги. Однак, цей документ, не визнається ОСОБА_1 , яка як вказує його ніколи не підписувала, за наслідком чого витребування його оригіналу є необхідним, повернення оригіналу договору позики від 21 липня 2013 року (у разі його надання суду) неможливо без шкоди для розгляду справи, одночасно приймаючи, що сторона відповідачів має намір заявити відповідне клопотання про призначення судової-почеркознавчої експертизи щодо відповідності підпису, якій проставлено на цьому договорі від імені ОСОБА_1 її справжньому підпису та щодо того чи дійсно це вона підписала цей договір.

Також представник відповідачів вказує, що ОСОБА_6 та його представники під час провадження у суді першої інстанції по цій справі декілька років не виконували ухвалу суду від 03 серпня 2018 року про витребування оригіналу договору позики від 21 липня 2013 року, а у заяві про зміну предмету позовних вимог (уточненні позовної заяви) від 04 листопада 2019 року, яка подана суду від імені позивача ОСОБА_6 адвокатом Білозор О.О. зазначено, що оригінал договору позики від 21 липня 2013 року знаходиться у позивача.

З посиланням на вказані обставини представник відповідачів заявив дане клопотання.

Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні 06.11.2025 року підтримали вказане клопотання та просили суд його задовольнити.

Інші учасники справи у підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Судом було ухвалено здійснити розгляд клопотання представника відповідачів про витребування оригіналу доказу в підготовчому судовому засіданні 06.11.2025 року за наявною явкою сторін у справі.

Заслухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши подане до суду клопотання та оглянувши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву у судовому засіданні до 10.11.2025 року о 09 год. 00 хв. для його ухвалення і проголошення.

Дослідивши подане до суду клопотання, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що псьмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Порядок витребування доказів врегульовано статтею 84 ЦПК України, якою також встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

У відповідності до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Судом враховується, що мета процесуального механізму витребування доказів є допомогти сторонам в отриманні доказів, які вони не можуть одержати самостійно, що підтверджується обов`язком особи, яка заявляє клопотання про витребування доказів, долучити до нього відомості про неможливість отримання таких доказів особисто.

При цьому Європейський суд зауважив, що національні суди, застосовуючи процесуальні норми, повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.

Приймаючи вищевикладене в цілому, суд зазначає, що в даній справі між сторонами виник спір за правовідносинами на підставі договору позики від 21.07.2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , щодо якого позивачем за первісним позовом ОСОБА_6 заявлені вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості у розмірі 600000,00 євро, що еквівалентно 16666800,00 грн. за курсом НБУ, а ОСОБА_1 в свою чергу заявлено зустрічний позов про визнання даного договору недійсним, з підстав у тому числі його не підписання та не укладення.

Позивачем за первісним позовом в обґрунтування заявлених позовних вимог надано до суду копію відповідного договору позики від 21.07.2013 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яка в свою чергу не визнається відповідачами, у тому числі ОСОБА_1 , якою оспорюється підписання і укладення відповідного договору, та ставиться під сумнів надана до суду копія вказаного договору його оригіналу.

Судом одночасно враховуються правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, відповідно до яких зазначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови.

Приймаючи предмет та підстави позову, суд вважає, що заявлений до витребування оригінал докази стосується предмету спору та входить до предмета доказування в даній справі.

Наявність сумніву у поданій до суду копії договору його оригіналу, як і існування відповідного оригіналу, відповідно до ст. 95 ЦПК України, є підставою для витребування такого доказу в особи, у якої він знаходиться.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає клопотання представника відповідачів обґрунтованим та підлягаючим до задоволення шляхом витребування у ОСОБА_6 оригіналу спірного договору позики від 21.07.2013 року, копія якого була надана на підтвердження заявлених вимог.

Керуючись ст. 84, 95 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 про витребування доказів задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , оригінал договору позики від 21 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , який є предметом позовів, у тому числі ОСОБА_6 , по справі №522/12996/17.

Копію ухвали для виконання направити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Роз`яснити суб`єкту виконання ухвали суду, що у разі неможливості подати витребувані докази до суду, необхідно повідомити суд про неможливість подати докази із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суд про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, винні особи несуть відповідальність, передбачену законом, у тому числі суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Головуючий Калініченко Л. В.