Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Якимець О. І.,

за участю секретаря судового засідання - Карпишиної К.С.,

учасників справи:

представника позивача - Тимчука О.В. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача - ОСОБА_14,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба в справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача у якій, з урахуванням заяви від 03.02.2025, просить суд:

- зобов`язати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 усунути перешкоди у спілкуванні та побаченні ОСОБА_2 з його неповнолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначити способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини, що полягатимуть у проведенні часу з дитиною кожного понеділка, вівторка та середи з 18.00 до 20.00, а в суботу з 10.00 до 21.00 без присутності Відповідача матері дитини ОСОБА_3 ;

- надати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 дозвіл на виїзди його сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон у Федеративну Республіку Німеччина у супроводі батька ОСОБА_2 без дозволу (згоди) та супроводу матері дитини ОСОБА_3 з туристичною метою та з метою спілкування з батьком з 02 січня по ІНФОРМАЦІЯ_4 з проживанням у батька ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 );

- дозволити ОСОБА_2 без дозволу (згоди) матері ОСОБА_3 оформлювати документи для тимчасового виїзду його дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України у Федеративну Республіку Німеччина до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог вказується, що 05.06.2018 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 18.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 257, розірвано. Вказане рішення в апеляційному та касаційному порядку не переглядалось, і набрало законної сили 06.07.2018.

Зазначається, що від шлюбу Сторони мають неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом ДРАЦ Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2337.

Як стверджує позивач, відповідач створює штучні перешкоди дитині спілкуватися з позивачем як особисто, так і по телефону. Спроби переконати відповідача припинити протиправні дії виявились безрезультатними, позивач з жовтня 2020 року і по теперішній час не бачив та не спілкувався зі свою дитиною взагалі.

У позові зауважується, що 25.11.2024 адвокатом позивача до відповідача було направлено лист вих.№ 1010 «Щодо пропозиції усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною», який відповідачем проігноровано.

Як наголошується у позові, відповідач ігнорує всі спроби, в тому числі і телефонні дзвінки, з боку позивача зв`язатися з дитиною, безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України.

Акцентується, що відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, такі дії полягають у створенні матір`ю негативного іміджу по відношенню до батька, забороні спілкуватися з батьком, розповідях матір`ю дитині неправдивих історій про те, що батько позивач їх покинув, введенні дитини в оману, що начебто батько за останні кілька років навіть не телефонував, що у нього своє життя з іншою жінкою, і що син йому не потрібен.

Позивач вважає, що така поведінка матері неповнолітнього ОСОБА_5 шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами.

29.07.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Як стверджується у відзиві, що після розлучення, син проживав з матір`ю у батьків відповідача, згодом відповідач вдруге одружилась.

Зі слів відповідача, позивач спочатку приходив до сина, це було не систематично та епізодично, раз на кілька місяців, дитина втрачала зв`язок з батьком та пам`ять про нього, остання зустріч була у 2019 році, після чого позивач виїхав за кордон. Спілкуватись з сином перестав, іноді телефонував відповідачці, декілька разів передавав щось на свята. А потім зовсім зник. Позивач самостійно прийняв рішення емігрувати до Німеччини, не попередивши відповідачку з дитиною, та ніяк не узгодив питання утримання, забезпечення та догляду за своїм сином.

У відзиві наголошується, що ОСОБА_5 не знає жодних родичів батька, батьки позивача (бабуся і дідусь ОСОБА_5 ) теж не виявляють цікавості до свого онука, бажання спілкуватись. Зусилля відповідачки налагодити стосунки між батьком та сином були безрезультатні, позивач не відповідає на її повідомлення та дзвінки. Не телефонує ні відповідачці ні дитині. Перестав виходити на зв`язок. Дитина має всі засоби зв`язку для спілкування, вільно спілкується з однолітками онлайн, а також з хрещеною матір`ю, яка проживає за кордоном.

Також, вказується, що відповідачка неодноразово зверталась з проханням надати дозвіл на реєстрацію місця проживання їхньої спільної дитини, але дозволу та відповіді також не отримала. Позивач не дає дозволів на виїзд дитини за кордон, не вирішує жодних юридичних питань.

Звертається увага на те, що позивач не вказав в чому проявляються перешкоди у спілкуванні із сином, та які саме перешкоди у спілкуванні та вихованні сина створює відповідач. Позивач також не звертався до органу опіки та піклування із заявою про встановлення днів та годин побачень із сином, що пов`язано із наявністю перешкод у таких побаченнях.

Як наголошується у відзиві, відповідачка не вчиняє жодних дій для позбавлення позивача можливості побачень з сином та ніколи не вчиняла, натомість саме позивач самоусунувся від виховання сина, не спілкувався із ним та не відвідував, матеріально не забезпечував, не цікавився його духовним та фізичним розвитком.

Відповідач стверджує, що позивач мав можливість бачитися з дитиною весь цей час, однак:

- ігнорував всі домовленості, прохання, бажання і т.д., не приходив до дитини;

- під час умовного спілкування з матір`ю сина поводився дивно, надсилав відео повідомлення у стані сп`яніння /негативно впливав на дитину;

- не бере участі у вихованні/матеріальному забезпеченні.

Щодо надання дозволу позивачу на виїзд дитини до ФРН, відповідач вважає, що інтереси дитини порушуються, оскільки дитина емоційно прив`язана до матері та подорож не є критично необхідною.

Щодо надання права позивачу без дозволу матері оформлювати документи, відповідач зазначає, що у разі виникнення реальної необхідності виїзду дитини, вона, як мати, готова розглядати такі питання спільно і виважено, з урахуванням усіх обставин та інтересів дитини.

Крім того, у відзиві вказується, що в інтересах дитини відповідач не заперечує поступового налагодження спілкування, однак: спілкування має відбуватись за участі дитячого психолога або соціального працівника (особливо на перших етапах), з метою адаптації дитини до контакту; перші зустрічі - короткотривалі, у присутності матері або третьої довіреної особи, на нейтральній території, зручній та безпечній для дитини; у разі позитивної динаміки - поступове розширення формату контактів.

Таким чином, відповідач вважає, якщо батько справді має намір брати участь у житті дитини, він повинен продемонструвати свою зацікавленість - регулярністю, стабільністю, фінансовою участю, позитивним ставленням.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06.12.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків терміном десять днів з моменту отримання копії ухвали з урахуванням вимог, викладених у такій ухвалі.

27.01.2025 ухвалою Подільського районного суду міста Києва позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків терміном п`ять днів з моменту отримання копії ухвали з урахуванням вимог, викладених у такій ухвалі.

06.02.2025 ухвалою Подільського районного суду міста Києва вирішено позовну заяву визнати неподаною та повернути позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.05.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 06.02.2025 скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Протоколом розподілу судової справи між суддями у неавтоматичному режимі від 16.06.2025 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Якимець О.І.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05.08.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, викладені у поданому суду відзиву.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, повідомлялися належним чином, в матеріалах справи міститься заява від 20.10.2025, за підписом начальника служби, у якій зазначає про проведення судового засідання без присутності представника Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації.

Разом з тим, у даній заяві зазначається, що на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної в місті Києві державної адміністрації 15.10.2025 відповідно до порядку денного слухалося питання позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по справі № 758/8764/25, яка перебуває в провадженні Подільського районного суду міста Києва (суддя Левицька Я.К.) за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та позбавлення батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вказується у заяві Рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , членами Комісії прийнято одноголосно та відповідно до частини 5 статті 19 Сімейного Кодексу України висновок органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.10.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде подано Службою до Суду для приєднання до матеріалів справи № 758/8764/25.

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що за час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04.11.2015.

Як вбачається з аналізу ЄДРСР, рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 05.08.2018 у справі № 711/1453/18 шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований 18.04.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 257, розірвано (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74503451).

Вказане рішення в апеляційному та касаційному порядку не переглядалось, і набуло законної сили 06.07.2018.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в ПШ «Поділля» в 3-Б класі, Лев є учнем «Поділля» з 01.09.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою директора ПШ «Поділля» № 52 від 29.05.2025.

В матеріалах справи наявна Психолого-педагогічна характеристика здобувача освіти 3-Б класу Початкової школи «Поділля» ОСОБА_5 , у якій також зазначено, що ОСОБА_5 має позитивне емоційне тло, охоче ділиться враженнями про членів родини, позитивно сприймає другого чоловіка мами - ОСОБА_11 , якого називає татом, і з яким має стабільний контакт. Натомість про біологічного батька, ОСОБА_2 , не згадує. Зі слів класного керівника, біологічний батько за весь період навчання, а саме з 1 вересня 2022 року в школі не з`являвся, не цікавився успіхами дитини, не спілкувався з вчителями. Класний керівник жодного разу не бачила батька та не мала з ним жодного контакту. На батьківські збори він жодного разу не приходив.

Також стороною відповідача до матеріалів справи долучено Висновок за результатами психологічної консультації вих. № 18/05/2025 від 09.05.2025 здійсненого психологом ОСОБА_12 , на виконання умов договору № 18/05/25 від 01.05.2025 щодо надання консультативних психологічних послуг з метою отримання висновку щодо наступного питання «Які особливості ставлення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до біологічного батька ОСОБА_2 ?».

За змістом вказаного висновку, вбачається, зокрема наступне: «Особливості ставлення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до біологічного батька ОСОБА_2 , не можливо встановити, через відсутність спілкування між ними. Поруч із цим, у дитини наявна людина, яку він сприймає як батька і до якої наявна безпечна прив`язаність та особиста значущість.»

В матеріалах справи наявний лист за вих.№ 1010 «Щодо пропозиції усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною» адресований ОСОБА_3 . У судовому засіданні відповідач повідомила, що не отримувала даного листа, разом з тим, судом встановлено, що докази скерування вказаної пропозиції в матеріалах справи відсутні.

На підтвердження своєї правової позиції сторонами також долучено роздруківки скріншотів листування.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з ч.ч. 2, 8,9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно з частиною першою статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Конструкція статті 159 СК України свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками можливе лише у разі наявності перешкод позивачам з боку відповідача.

У ході судового розгляду суд не встановив, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з сином, адже долучений стороною позивача лист за вих.№ 1010 «Щодо пропозиції усунути перешкоди в спілкуванні з дитиною» (а.с.8) написаний адвокатом Тимчук О.В. та адресований ОСОБА_3 щодо висловлення нею пропозицій можливості спілкуватися його клієнту ОСОБА_2 з сином, який відповідач не отримувала, не є достатнім доказом на підтвердження будь-яких перешкод у спілкуванні. Зазначене не підтверджують також роздруківки скріншотів листування між сторонами за 09.05.2024.

Крім того, щодо надання дозволу на виїзди дитини закордон у супроводі батька без дозволу (згоди) та супроводу матері дитини, з метою оздоровлення та відпочинку, суд зазначає наступне. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Крім того, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення, що по суті є окремими позовними вимогами. Таким чином, у межах розгляду цієї справи, суд не вбачає підстав для надання дозволу тимчасового виїзду дитини за межі України з одним із батьків з метою її оздоровлення та відпочинку.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Суд також враховує, що принцип змагальності згідно ст. 12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до вимог ч.3ст.12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу наданих сторонами доказів та наявних в матеріалах справи відомостей суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на порушення його прав та інтересів. Усі доводи позивача ґрунтуються лише на припущення та, суб`єктивному сприйнятті ситуації, що склалася, в той час, як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, що суперечить принципу доведення своїх вимог або заперечень, на які посилаються сторони, підтверджених відповідними доказами.

З урахуванням викладеного вище, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ці вимоги не доведено та вони не підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, отже судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову, відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 259, 265, 273, 280-284, 354, ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба в справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні - відмовити.

Судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду із позовом - покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа Служба в справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, місцезнаходження - місто Київ, вулиця Борисоглібська, будинок № 14, .

Повний текст рішення складено та підписано 30 жовтня 2025 року.

Суддя О. І. Якимець