ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8417/25 Справа № 205/2417/25 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 06 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Мовчан Д.В.),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпра з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором №7870 від 26.02.2024 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 40000 грн за період з 26.02.2024 року по 11.01.2025 року, що нараховані відповідно до п 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5%), а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Новокодацького районного суду м. Дніпра від 06 червня 2025 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за Кредитним договором № 7870 від 26.02.2024 року, станом на 11.01.2025 року, у загальному розмірі 40 000 грн. 00 коп., яка складається з: 5000 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом та 35 000 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами за період з 26.02.2024 року по 11.01.2025 року, що нараховані відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судові витрати по справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без врахування обставин справи.

Крім того, відповідач наголосив на тому, що під час дії воєнного стану забороняється нарахування штрафів, пені, та інших санкцій за невиконання грошових зобов`язань, що прямо передбачено законодавством. Позовні вимоги є непропорційними і мають каральний характер Позивач заявив до стягнення суму, яка у кілька разів перевищує тіло кредиту. Такі вимоги суперечать принципам справедливості, добросовісності й розумності.

Також зазначив, що у справі відсутні докази фактичного отримання ним кредитних коштів.

ОСОБА_1 просив рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 06 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Від представника ТОВ «ФК «Процент» - Руденка К.В., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін та стягнути з відповідача правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження,з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить 40000 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30 =90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 7870, відповідно до умов якого Позивая, як фінансова установа, зобов`язалась надати відповідачеві, як позичальнику, кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп., строком на 365 днів (до 25.02.2025 року) (п.1.3 Договору) шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 (п.1.7 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору, процентна ставка за користування Кредитом становить 2,5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка 912,50% за користування кредитом.

Судовим розглядом також встановлено, що означений кредитний договір був підписаний відповідачем 26.02.2024 року о 16:35:39 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 210248 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua.

Судом також встановлено, що кошти в сумі 5 000 грн. 00 коп. були відправлені 26.02.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ "Ощадбанк", згідно довідки про переказ, номер в системі FONDY 752347365, яка належить відповідачеві. Зокрема довідкою АТ "Ощадбанк" № 40/1211/43144/2025/БТ від 14.04.2025 року та випискою з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 з 26.02.2024 року по 02.03.2024 року підтверджено зарахування кредитних коштів у розмірі 5 000 грн. 00 коп. на картку № НОМЕР_1 , вбачається рух по картці.

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за ним, ОСОБА_1 , станом на 11.01.2025 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 40 000 грн. 00 коп., яка складається з: 5000 грн. 00 коп. заборгованість за кредитом; 35 000 грн. 00 коп. заборгованість за нарахованими процентами за період з 26.02.2024 року по 11.01.2025 року, що нараховані відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) та Графіку платежів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та заборгованість у розмірі 40000 грн., з яких 5000 грн. заборгованість за кредитом та 35000 грн. заборгованість за процентами підлягає стягненню.

Апеляційний суд не може погодиться із вказаним висновком у повному обсязі.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України Про електронну комерцію.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України Про електронну комерцію електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України Про електронну комерцію).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі танадати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України Про електронну комерцію визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 12 Закону України Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України Про електронну комерцію передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України Про електронний цифровий підпис.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України Про електронну комерцію).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір № 7870 від 26.02.2024 між ТОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» (торгова марка «PROCENT») та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі.

Електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 210248 направлявся відповідачу 26.02.2024 о 16:35:09 год. шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 який зазначений у кредитному договорі та ІТС.

Кредитний договір №7870 від 26.02.2024 року був підписаний ОСОБА_1 26.02.2024 о 16:35:39 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 210248 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https:procent.com.ua.

Фактичного надання відповідачеві кредитних коштів 26.02.2024 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ "Ощадбанк", що підтверджується копією чека з платіжного сервісу "FONDY" та копією виписки про рух грошових коштів відкритого до платіжної картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 за період з 26.02.2024 року по 02.03.2024 року, яка має всі ознаки первинного бухгалтерського документу, а також довідкою АТ "Ощадбанк" № 40/1211/43144/2025/БТ від 14.04.2025 року.

Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за Кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. Кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що вказаний кредитний договір було підписано позичальником ОСОБА_2 за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, який було надіслано кредитором на номер телефону, зазначений НОМЕР_3 .

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою-шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційним судом встановлено, що ТОВ «ФК «Процент» до позовної заяви було долучено детальний розрахунок заборгованості за Договором №7870 від 26.02.2024 року, Клієнт ОСОБА_1 , згідно якого, станом на 11.01.2025 року загальна сума заборгованості відповідача перед кредитором за вказаним договором становить 45000 грн., з яких 5000 грн, заборгованість за кредитом, 40000 грн. заборгованість за процентами.

У позові була заявлена вимога про стягнення заборгованості за Кредитним договором №7870 від 26.02.2024 року по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 40000 грн. за період з 26.02.2024 року по 11.01.2025 року, що нараховані відповідно до п 1.2. Кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5%), однак, суд першої інстанції при ухваленні рішення помилкового та без належного дослідження наявних доказів у справі, встановив ту обставину, що сума, яку просить стягнути позивач входить і тіло кредиту 5000 грн., проте дана обставина не відповідає дійсності, оскільки Товариством була заявлена вимога щодо стягнення саме процентів у розмірі 40000 грн., тобто, місцевий суд вийшов за межі позовних вимог розглядаючи дану позовну заяву, а тому колегія суддів вважає, що розгляд справи необхідно здійснювати за заявленими вимогами, тільки щодо стягнення процентів.

Щодо правомірності нарахування позивачем процентів, за договором кредиту колегія суддів звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що згідно п. 1.2. Кредитного договору, Позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних), тобто сторонами було узгоджена процентна ставка.

Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. Кредитного договору становить 365 днів.

Таким чином, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення заборгованостіь за відсотками.

Однак, 22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Вказаним Законом було внесено зміни та доповнення і до Закону України №1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування».

Зокрема, ст.8 Закону України№1734-VIII від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Тобто, відповідно до положень ч.7ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX продовження строку користування кредитом може здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору.

Так, відповідно до ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону № 3498-IX, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Виходячи з п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

При цьому, згідно п. 4, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, починаючи з 25.12.2023 року (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %.

При цьому, позивач, як надавач фінансових послуг, був зобов`язаний привести свою діяльність у відповідність до вищевказаних змін.

У той же час, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», встановити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому, Перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами Прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Починаючи з 25.12.2023 року протягом перших 120 днів щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 2,5 %, протягом наступних 120 днів 1,5%, а у подальшому не міг бути більшим за 1 % за відсутності домовленості сторін про ще менший розмір відсотків.

Таким чином, визначена в кредитному договорі процентна ставка за період з 26.02.24 року до 22.04.2024 року на рівні 2,5 % узгоджується з нормами діючого на той час законодавства, а тому розмір заборгованості за цей період складає 7125 грн. (5000 грн. * 2,5% * 57 днів)

За період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року (120 днів) позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за ставкою 1,5 %, а тому розмір заборгованості за відсотками за цей період складає 9000 грн. (5000 грн. * 1,5% * 120 днів).

За період з 21.08.2024 року по 11.01.2025 року (144 дні) позивач має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за ставкою 1 %, а тому розмір заборгованості за відсотками за цей період складає 7200 грн. (5000 грн. * 1% * 144 днів).

Таким чином розмір кредитної заборгованості за процентами, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 26.02.2024 року по 11.01.2025 року з урахуванням змін у Законі України «Про споживче кредитування» складає 23325 грн. (7125 + 9000 +7200), а тому і саме ця сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню.

На зазначене суд першої інстанції не звергнув увагу та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками у повному обсязі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем належними доказами було підтверджено укладення кредитного договору між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 , а також доведено отримання останнім кредитних коштів та непогашення процентів, а тому апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення Новокодацького районного суду від 06 червня 2025 року підлягає зміні, шляхом зменшення суми заборгованості процентів до 23325,00 грн., також підлягає перерозподілу судовий збір.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні, шляхом зменшення суми, яка підлягає стягненню з відповідача, апеляційний суд вважає, що підлягає перерозподілу судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме на користь ТОВ «ФК «Процент» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1412,50 грн., на користь ОСОБА_1 , з позивача 1211,58 грн.

Разом з тим, на підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, суд зобов`язує ОСОБА_1 сплатити на користь ТОВ «ФК «Процент» різницю судового збору, у розмірі 200,92 гривень.

Керуючись ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 06 червня 2025 року змінити, виклавши його резолютивну частину наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, ) заборгованість за нарахованими процентами за період з 26.02.2024 року по 11.01.2025 року у розмірі 23 325 грн. 00 коп.

Рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4, ) судовий збір у розмірі 200,92 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська