РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,

за участі секретаря судового засідання М. Янка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

учасники справи в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" подало до суду позовну заяву, у якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості:

1) за договором позики №79198814 від 26.07.2024 в розмірі 22 117, 42 грн, з яких: - 8 446, 10 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 7 286, 07 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6 385, 25 грн - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою;

2) за кредитним договором №00-9887313 від 03.08.2024 в розмірі 50 946, 00 грн, з яких: - 13 800,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 31 146, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 6 000, 00 грн - штрафні санкції;

3) за кредитним договором №4867554 від 05.08.2024 в розмірі 119 265, 68 грн, з яких: - 23 999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 83 265, 69 грн. - сума заборгованості за відсотками, 12 000, 00 грн - штрафні санкції.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26.07.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №79198814, відповідно до якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути в порядку та строки, визначені договором.

14.06.2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором позики №79198814 від 26.07.2024 в розмірі 22 117, 42 грн.

Крім того, 03.08.2024 ТОВ "Макс Кредит" та відповідач уклали кредитний договір №00-9887313, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути в порядку та строки, визначені договором.

19.03.2025 між ТОВ "Макс Кредит" та та ТзОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 19032025 -МК/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ "Макс Кредит" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9887313 від 03.08.2024 в розмірі 50 946, 00 грн.

Також, 05.08.2025 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та відповідачем укладено Договір кредитної лінії №4867554, відповідно до якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути в порядку та строки, визначені договором.

22.04.2025 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 22042025, відповідно до умов якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4867554 від 05.08.2024 в розмірі 119 265, 68 грн.

Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитними договорами в розмірі 192 329, 10 грн.

Ухвалою суду від 02.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.10.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що позивачем не надано виписки по рахунку, що не дає можливість правильність розрахунків по кредиту, зокрема відсутні відомості про рух коштів по такому рахунку з дня надання кредитних коштів по день остаточного розрахунку наданого суду. Позивачем не надаються відомості про зараховані суми відповідачем, неможливо встановити дійсний розмір нарахованих відсотків

Також зазначає, що розмір заборгованості нарахований позивачем є непропорційно великою сумою компенсації (понад триста відсотків вартості позики), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.

08.10.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої заперечує щодо доводів представника відповідача, викладених у відзиві, у зв`язку з тим, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов Договору та додатків до нього. Відповідачем при підписанні Кредитного договору не було висловлено жодних заперечень або зауважень щодо умов та порядку нарахування відсотків, що свідчить про погодження ним всіх умов нарахування відсотків зазначених договорів

Вказує, що позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються.

У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовом подав клопотання про розгляд справи без участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлена належним чином.

Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «ФК«Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 1.1. Договору факторингу №14/06/21, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (лату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

26.07.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №79198814, відповідно до якого відповідач отримав кредит та зобов`язався його повернути в порядку та строки, визначені договором.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №42 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 слідує, що ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги за кредитним договором №79198814 від 26.07.2024 який був укладений з відповідачем. Загальна сума заборгованості складає 22 117, 42 грн, з яких: 8 446, 10 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 286, 07 грн. - сума заборгованості за відсотками; 6 385, 25 грн - сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями до відповідача, уклавши договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021

Слід зазначити, що на позивача покладено обов`язок довести перехід права вимоги до відповідача за договором позики від 26.07.2024 №79198814 від ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" до ТОВ «ФК «ЄАПБ.

Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі №761/33403/17).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 року за наслідком розгляду справи №910/19199/21.

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Саме на первісного кредитора покладено обов`язок представити новому кредитору всі документі, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Як встановлено судом, договір факторингу № 14/06/21, укладений між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", датований 14.06.2021, тобто укладений раніше дати укладення договору позики №79198814 від 26.07.2024.

Враховуючи положення п. 1.1. Договору факторингу № 14/06/21 щодо відступлення факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб-боржників, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися лише щодо дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, з огляду на те договір факторингу (відступлення права вимоги) є похідним від кредитного договору, а тому він не може бути укладений раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

Таким чином, оскільки відступити право вимоги виконання обов`язку відповідно до положень статей 509-514 ЦК України можливо лише у конкретному зобов`язанні, однак зобов`язання відповідача станом на 14.06.2021 (момент переходу права вимоги) не існувало, а тому до виникнення зобов`язання не могло бути передано право вимагати його виконання, тому суд дійшов до висновку, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не набуло прав кредитора по відношенню до відповідача згідно договору позики №79198814 від 26.07.2024, а тому його права не порушені, і як наслідок не підлягають судовому захисту.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, з наданих позивачем документів судом не встановлено наявність у позивача права вимоги до відповідача за договором позики №79198814 від 26.07.2024, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №00-9887313 від 03.08.2024, суд зазначає слідуюче.

03.08.2024 ТОВ "Макс Кредит" та відповідач уклали кредитний договір №00-9887313.

За цим Кредитним договором Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Відповідно до умов Кредитного договору сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає: 12 000 гривень; тип Кредиту кредитна лінія; цільове призначення Кредиту (мета отримання Кредиту): на споживчі потреби; строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) 29 липня 2025 року.

19.03.2025 між ТОВ "Макс Кредит" та та ТзОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 19032025 -МК/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ "Макс Кредит" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9887313 від 03.08.2024 в розмірі 50 946, 00 грн.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5.

Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язаннях, які виникли щодо кредитного договору №00-9887313 від 03.08.2024, позичальником за якими є відповідач, відбулася заміна кредитора на ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Суд зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Як слідує зі змісту позовної заяви, позивач стверджує, що на виконання умов кредитного договору №00-9887313 від 03.08.2024 було перераховано відповідачу обумовлені суми грошових коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон №996-XIV) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З огляду на викладене вище, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом №996-XIV.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц.

Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів); клопотань про витребування відповідних доказів судом ним заявлено не було.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18.

Щодо наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості суд зауважує таке.

Надані позивачем розрахунки заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону №996-XIV. Отже, такі розрахунки самі по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, не є підтвердженням наявності заборгованості.

Беручи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором№00-9887313 від 03.08.2024 в розмірі 50 946, 00 грн, а відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Стосовно наявності правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №4867554 від 05.08.2024, суд зазначає таке.

05.08.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладено кредитний договір №4867554.

На умовах, встановлених кредитним договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: - відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 24 000 грн. - згідно з п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит в зазначеній сумі, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що стверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 22.04.2025 №1-2204.

Вказана довідка є належним та допустимим доказом перерахування коштів згідно кредитного договору з огляду на те, що відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.

22.04.2025 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено Договір факторингу № 22042025, відповідно до умов якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4867554 від 05.08.2024 в розмірі 119 265, 68 грн.

З договору факторингу, реєстру боржників встановлено факт переходу прав вимог за кредитним договором від первинного кредитора до позивача.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Між тим, будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач, в т.ч. і щодо відсутності вини та зобов`язань, не надав, а матеріали справи їх не містять.

Із дослідженого договору про надання кредиту видно, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підстави вважати, що між сторонами не виникло кредитних правовідносин, відсутні.

Доказів того, що персональні дані відповідача були використані первісним кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені нею не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї протиправних дій він не звертався.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором №4867554 від 05.08.2024 в розмірі 119265, 68 грн, з яких: - 23 999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 83 265, 69 грн. - сума заборгованості за відсотками, 12 000, 00 грн - штрафні санкції;

За таких обставин, враховуючи порушення відповідачем умов договору, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту та комісії на загальну суму 23 999,99 грн є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 83 265, 69 грн заборгованості по відсотках суд наголошує, що нарахування позивачем відсотків у розмірі, що в 3 рази перевищує розмір кредиту не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Враховуючи несправедливо високий розмір відсотків за кожен день кредитування, суд дійшов висновку про зменшення розміру заборгованості за відсотками до 24 000, 00 грн (суми кредиту), саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин.

Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивач серед іншого просить стягнути штрафні санкції в розмірі 12 000, 00 грн але, відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Отже, суд вважає, що нарахування штрафних санкцій в розмірі 12 000, 00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимог підлягають до часткового задоволення, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №4867554 від 05.08.2024 в розмірі 47 999, 99 грн, з яких: 23 999,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 000, 00 грн - сума заборгованості за відсотками.

За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином із відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 755, 70 грн (47999, 99 грн х 3 028, 00 грн / 192 329, 10 грн).

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРIШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість в розмірі за кредитним договором №4867554 від 05.08.2024 в розмірі 47999, 99 грн, з яких: 23 999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 000, 00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" витрати по сплаті судового збору у розмірі 755, 70 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, ІК 35625014);

відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Повне судове рішення складене та підписане 30.10.2025.

Суддя О. Левчук