Справа №459/4316/23 Головуючий у 1 інстанції:Фарина Л. Ю.
Провадження №22-ц/811/2620/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на рішення Сокальського районного суду Львівської області в складі судді Фарини Л.Ю. від 01 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», третя особа без самостійних вимог: ПАТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживача, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу відмовлено повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», третя особа без самостійних вимог: ПАТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживача задоволено частково.

Визнано недійсним п.1.3.2 та п.2.2 комплексного (кредитного) договору №1/3174612 від 18.10.2017р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» в частині встановлення щомісячної комісії комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,70 % від суми кредиту, загальний розмір якої за весь період кредитування дорівнює 209120 грн. 40 коп.

Зобов?язано Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» здійснити перерахунок заборгованості по комплексному (кредитному) договору №1/3174612 від 18.10.2017р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» з часу його укладення по 22.12.2021р. та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) та відсотків по кредитному договору по комплексному (кредитному) договору №1/3174612 від 18.10.2017р.

У задоволенні решти позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», третя особа без самостійних вимог: ПАТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживача відмовлено.

Вказане рішення оскаржило ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2024 року про відмову у задоволенні первісного позову про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №1/3174612 від 18.10.2017 року та винести постанову про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №1/3174612 від 18.10.2017 року, залишити без задоволення зустрічний позов ОСОБА_1 з огляду на пропущення строків позовної давності.

Зазначають, що рішення є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню. Вважають, що зустрічна позовна заява подана поза межами строку позовної давності, оскільки умови кредитування було узгоджено сторонами під час укладення договору, підписано кредитний договір, графік платежів, згідно якого також було підтверджено волевиявлення щодо умов договору, зокрема є нарахування комісії згідно кредитного договору. Звертають увагу, що ОСОБА_1 , як сторона договору споживчого кредиту №1/3174612 від 18.10.2017 року був цілковито обізнаний про зміст договору з моменту його укладення, однак погодившись з умовами кредитного договору позичальник продовжував вносити платежі, а отже усвідомлював умови договору та виконував їх. Зазначають, що підписавши кредитний договір, відповідач ознайомився із змістом кредитного договору, у тому числі щодо сплати щомісячної комісії, відтак, деякий час виконував умови кредитного договору, не звертався до банку за роз?ясненнями пунктів договору, не заперечував проти умов кредитного договору. Наголошують, що ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» як правонаступником первісного кредитора жодних коштів щодо сплати за заборгованість згідно кредитного договору №1/3174612 від 18.10.2017 року не було отримано, усі наявні платежі було сплачено на рахунок первісного кредитора. Зазначають, що встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону. За таких обставин «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» як позивач (за первісним позовом) має право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі щодо комісійної винагороди. Звертають увагу, що позивач виконував взяті на себе зобов?язання, фактично погодившись з визначеними умовами кредитування, положення договору про обов?язок сплачувати комісію не можна вважати нікчемними, що свідчить про безпідставність задоволення зустрічних позовних вимог щодо відмови у задоволенні первісного позову, зобов?язанні апелянта здійснити перерахунок. Вважають, що між сторонами було узгоджено та підписано кредитний договір, відтак наявність підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Позивач погодився на сплату щомісячної комісії з врахуванням змісту кредитного договору, а відтак законність умов кредитного договору в частині комісії, неможливо вважати такими, що не є передбачені договором та не є погоджені сторонами. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов?язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належали, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або інших нарахувань згідно кредитного договору. Зазначають, що позичальник протягом тривалого періоду часу вносив платежі згідно планових погашень за кредитним договором, очевидним є те, що ОСОБА_1 ознайомившись та підписавши кредитний договір, свідомо прийняв на себе зобов?язання сплатити отримані кошти згідно умов кредитного договору. Таким чином, ОСОБА_1 мав можливість проаналізувати умови кредитування та всі платежі, у тому числі в частині нарахування комісії згідно кредитного договору. Відтак при розгляді апеляційної скарги існує необхідність врахування питання щодо застосування строку позовної давності.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву на позовну заяву про захист прав споживачів, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 203, 207, 215-217, 512, 514-517, 526, 530, 610, 611, 625, 626, 627, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України та відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов частково, виходив з того, що 17.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Креді Агріколь Банк» із заявою анкетою на отримання готівкового кредиту «Свобода» на суму 205020,00грн. Також 18.10.2017 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг №466701/3174612 згідно якого Банк надає на вимогу клієнта послугу та зобов?язується належним чином виконувати зобов?язання та здійснювати оплату за отримані банківські послуги. Розмір грошових вимог банку визначається на підставі договору у чітко встановленій сумі на конкретний час протягом дії договору. Судом встановлено, що 18.10.2017 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» (далі Банк), ОСОБА_1 (позичальник) та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» (Страховик) було укладено комплексний кредитний договір №1/3174612 відповідно до якого позичальнику були надані кредитні кошти в сумі 205020,00грн. строком на 60 місяців (до 17.10.2022р. термін повернення кредиту) і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 9% річних щомісячно до моменту повного погашення, комісійної винагороди в розмірі 1,70%у місяць від суми кредиту. Згідно Додатку 1 до комплексного кредитного договору №1/3174612 від 18.10.2017 року загальна вартість кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором становить 464553,03 грн. За п.2.3 комплексного кредитного договору підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання. Згідно з виписки рахунку ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 18.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав переказ у національній валюті згідно кредитного договору №1/3174612. 23.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та АТ «Креді Агріколь Банк» укладений договір відступлення прав вимоги №1-2023, відповідно до умов якого позивач набув права грошових вимог кредитора за кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов?язань боржників за кредитними договорами. Таким чином відбулось відступлення права вимоги, в тому числі за укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 за кредитним договором №1/3174612 від 18.10.2017 року. Відповідно до розрахунку заборгованості перед АТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором №1/3174612 від 18.10.2017 року ОСОБА_1 складає 129142,51грн., з яких: 0,00грн. рахунок строкової заборгованості, 47363,21грн. рахунок простроченої заборгованості, 177,61грн. нараховані відсотки, 14050,89грн. прострочені відсотки, 3485,34грн. комісія, 64065,46грн. прострочена комісія. 07.12.2023 року позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою виконати зобов?язання до 24.02.2023р. за новими реквізитами та запропоновано звернутися для узгодження індивідуального графіка погашення. Проте суд не погодився з розміром заборгованості, яку просив стягнути позивач. Відповідач за первісним позовом своїм підписом у Договорі про надання банківських послуг №466701/3174612 від 18.10.2017р. погодився, що в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору, з Тарифами Банку ознайомлений і згідний, умови та правила Договору зрозумілі, що розміщені на офіційному сайті Банку. Також, відповідачем за первісним позовом підтверджено зобов?язання дотримуватись вимог Умов отримання кредитів та інших послуг та також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті. Таким чином, відповідач зобов?язався здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені вказаними умовами. АТ «Креді Агріколь Банк» виконав свої зобов?язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В свою чергу, позивач за первісним позовом стверджує, що відповідачем за первісним позовом не належним чином виконано свої обов?язки перед Банком, внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач за первісним позовом, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість, яка складається з тіла кредиту та відсотками і щомісячними процентами. Обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, позивач за первісним позовом посилався на умови укладеного кредитного договору та інших послуг Банку. У договорі про надання банківських послуг №466701/3174612, укладеному між сторонами зазначено, що термін банківська послуга означає будь-яка послуга Банку, яка замовлена клієнтом та надається на підставі договору та заяви, відповідно до умов чинного законодавства України, до яких зокрема належить: відкриття та обслуговування рахунку, обслуговування клієнтів через систему «i-Bank» або надання послуги дистанційного обслуговування за допомогою засобів телефонного банкінгу. Так згідно умов комплексного договору №1/3174612 від 18.10.2017р. Банк надає позичальнику кредит зі сплатою платежів щомісячно, згідно графіку платежів, згідно умов договору та правил за договором страхування життя, які є невід?ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку www.credit-agricole.ua . З метою обслуговування кредиту банк відкриває єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості Отже, згідно загальних умов кредитування, визначених самим Банком обслуговування кредиту це фактично нагадування (інформування) про дату сплати чергових платежів та про стан заборгованості позичальника по кредиту. Таким чином, оскільки надання інших послуг за вказану щомісячну плату умовами комплексного договору №1/3174612 від 18.10 2017р. не передбачено ОСОБА_1 , фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 с. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Також у судовому засіданні встановлено, що позивачем за первісним позовом на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за договором на споживчі потреби замість розрахунку заборгованості надано документ, який містить лише дані щодо наявного на думку позивача загального залишку заборгованості станом на 02.10.2020 та перерахований графік станом на цю ж дату. Доказів того, що на час звернення до суду ОСОБА_1 мав заборгованість в розмірі 129142,51 грн. не надано. Так із наданого банком розрахунку заборгованості, складеного в довільній формі, банк надав розрахунок, який містить лише загальну вартість несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії станом на 24.01.2023 року. Більше того із долучених виписок з рахунку ОСОБА_1 прослідковується погашення заборгованості за кредитним договором, тобто здійснено часткове погашення простроченої заборгованості, залишок якої не відповідає зазначеній банком сумі. Також, у судовому засіданні встановлено, що дії АТ «Креді Агріколь Банк» при укладанні спірного кредитного договору суперечили вимогам чинного законодавства України, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», а відтак розрахована позивачем заборгованість відповідача за кредитним договором не може бути задоволена судом, так як є незаконною та не повинна містити у своєму складі нараховані суми щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування, а отже має бути зменшена на суму у розмірі вже сплачених відповідачем коштів в рахунок цієї незаконної комісії. Суд також зазначив, що встановлена у п.1.3.2 комплексного договору укладеного між сторонами від 18.10.2017р. плата за обслуговування кредитної заборгованості (комісія) містить одночасно ознаки як і недійсного так і нікчемного правочину, оскільки банк встановив плату за надання інформації не зважаючи, що безплатність надання такої інформації чітко передбачена ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживе кредитування". Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов?язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. Судом встановлено також, що позичальник сплачував кошти за обслуговування кредитної заборгованості, що стверджується розрахунком банку, що додана і до матеріалів справи. Тому, як наслідок визнання недійсним умов кредитного договору в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості належить зобов?язати позивача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення вказаного договору платежів та зарахувати сплачену відповідачем суму в рахунок погашення основного боргу по комплексному кредитному договору №1/3174612 від 18.10.2017р., що з позиції суду, буде повністю відповідати нормам чинного законодавства, принципу верховенства права, та поняттю справедливості. Отже, встановивши у комплексному кредитному договорі №1/3174612 від 18.10.2017р. сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,70 % в місяць від суми кредиту, що складає 3485,34 грн щомісячно, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов?язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому згідно з графіком платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати - комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 209120,40грн., що більший за розміру кредиту, отриманого ОСОБА_1 для власних потреб (205020,00грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. У справі позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються позичальнику за таку плату. Разом з тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування, за які банком встановлена комісія. Таким чином враховуючи конкретні обставини справи, предмета та підстав зустрічного позову, а також характеру спірних правовідносин, суд прийшов до висновку, що слід визнати недійсними оспорювані умови кредитного договору в частині п. 1.3.2 та п.2.2 у комплексному кредитному договорі №1/3174612 від 18.10.2017р. та слід здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на часткову недійсність умови кредитного договору, що по своїй суті забезпечить захист інтересу ОСОБА_1 у правовій визначеності. При цьому, суд встановив, що на підтвердження наявності в ОСОБА_1 за комплексним кредитним договором №1/3174612 від 18.10.2017р. в сумі 129142,51грн. банк надав лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, відсотків та комісії, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту, відсотків та комісії по кожному платіжному періоду, що, з урахуванням задоволення вищевказаної вимоги зустрічного позову, фактично позбавив суд можливості навести у рішенні свій розрахунок заборгованості, суд прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення первісного позову в частині стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що з відповідача за первісним позовом на користь банку слід стягнути заборгованість за фактично отриману суму кредитних коштів, яка відповідає заборгованості за тілом кредиту. Разом з цим, відповідачем за первісним позовом розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок наведений в силу визнання нікчемності його пунктів проте не обгрунтований, клопотань про проведення судово-бухгалтерської експертизи з метою наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором не заявлено, а тому у суду не було жодних підстав вважати неналежним розрахунок наданий первісним позивачем. Суд зазначив, що банк має подавати до суду документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд був би спроможний самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості з огляду на недійсність умов спірного договору в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування (зменшити визначений банком обсяг заборгованості на суми погашеної позичальником та простроченої комісії). Проте під час розгляду справи банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за комплексним кредитним договором №1/3174612 від 18.10.2017р. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; частина висновків суду обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; також частина обставин, які суд вважав встановленими, не доведена, а тому рішення суду підлягає зміні.

У грудні 2023 року ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» звернулось в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, в якому просило:

- стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1/3174612 від 18.10.2017 року в розмірі 129 142,51 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал».

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 18.10.2017 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1/3174612, за умовами якого, відповідачу надано кошти в сумі 205020,00 грн., а відповідач зобов?язувався їх повернути відповідно до графіку платежів та сплатити відсотки за користування кредитом. Кредит надано в готівковій формі у національній валюті строком на 60 місяців зі сплатою 9% річних та 1,70% комісійної винагороди щомісячно. Банк свої зобов?язання за даним договором виконав у повному обсязі. 23.01.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права грошової вимоги №1-2023, згідно умов якого останній набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників, включаючи і відповідача у справі. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свого обов?язку за договором позики, після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості в судовому порядку а саме 129142,1грн.: залишок за тілом кредиту - 0грн., сума простроченого тіла кредиту - 47363,21грн., проценти - 177,61грн., прострочені проценти - 14050,89грн., комісія - 3485,34грн., прострочена комісія - 64065,46грн.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», третя особа без самостійних вимог: ПАТ «Креді Агріколь Банк» про захист прав споживача, у якому просив:

- зобов?язати ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» здійснити перерахунок платежів за комплексним договором №1/3174612 від 18.10.2017р. з часу його укладення до 22.12.2021р. та зарахувати сплачені кошти на зарахування комісії в рахунок погашення основного боргу та відсотків по кредитному договору;

- стягнути 81436,53грн. безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18.10.2017р. між ним та ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТзОВ «Страхова компанія «АХА страхування життя» було укладено комплексний договір №1/3174612 згідно якого він отримав кредит в розмірі 205020,00 грн., зі сплатою 9% процентної ставки строком на 60 місяців (до 17.10.2022р.) Згідно п. 1.3.2. вказаного договору встановлено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата, а саме комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,70% у місяць від суми кредиту. Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту за період з 18.10.2017р. - 17.10.2022р. загальна вартість комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 209120,40грн., а загалом ОСОБА_1 сплатив 50 платежів за обслуговування кредитної заборгованості на суму 141867,85грн. Зазначає, що така плата за послугу банку, яка згідно ЗУ «Про споживче кредитування» повинна надаватися безкоштовно, є несправедливою, а тому є підставою для визнання таких положень недійсними. Зазначав, що ним сплачувалися щомісячні платежі на виконання умов кредитного договору, проте з урахуванням нікчемності п.1.3.2. та п.2.2. кредитного договору вважає, що сплачені ним платежі в сумі 141867,85грн. підлягають поверненню (комісія за обслуговування кредитної заборгованості) оскільки банком така послуга не надавалася.

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частинами 1 і 2 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються фінансовою компанією, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим фінансова компанія має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 17.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Креді Агріколь Банк» із заявою анкетою на отримання готівкового кредиту «Свобода» на суму 205020,00 грн.

18.10.2017 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг №466701/3174612 згідно якого Банк надає на вимогу клієнта послугу та зобов`язується належним чином виконувати зобов`язання та здійснювати оплату за отримані банківські послуги. Розмір грошових вимог Банку визначається на підставі Договору у чітко встановленій сумі на конкретний час протягом дії Договору.

Також, 18.10.2017 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» (далі Банк), ОСОБА_1 (Позичальник) та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» (Страховик) було укладено комплексний кредитний договір № 1/3174612 відповідно до якого Позичальнику були надані кредитні кошти в сумі 205020,00грн. строком на 60 місяців (до 17.10.2022р. термін повернення кредиту) і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 9% річних щомісячно до моменту повного погашення, комісійної винагороди в розмірі 1,70% у місяць від суми кредиту.

Згідно Додатку 1 до комплексного кредитного договору № 1/3174612 від 18.10.2017 року загальна вартість кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором становить 464553,03грн.

За п. 2.3 комплексного кредитного договору підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ЗУ «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання.

Згідно з виписки рахунку ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 18.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав переказ у національній валюті згідно кредитного договору №1/3174612.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.

У відповідності до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

23.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та АТ «Креді Агріколь Банк» укладений договір відступлення прав вимоги №1-2023, відповідно до умов якого, позивач набув права грошових вимог кредитора за кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Таким чином відбулось відступлення права вимоги, в тому числі за укладеним між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 за кредитним договором №1/3174612 від 18.10.2017 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості перед АТ «Креді Агріколь Банк» за кредитним договором №1/3174612 від 18.10.2017 року ОСОБА_1 складає 129142,51грн., з яких: 0,00грн. рахунок строкової заборгованості, 47363,21грн. рахунок простроченої заборгованості, 177,61грн. нараховані відсотки, 14050,89грн. прострочені відсотки, 3485,34грн. комісія, 64065,46грн. прострочена комісія.

07.12.2023 року позивач направив на адресу відповідача претензію з вимогою виконати зобов`язання до 24.02.2023р. за новими реквізитами та запропоновано звернутися для узгодження індивідуального графіка погашення.

Також, позивачем за первісним позовом долучено виписки по рахунку ОСОБА_1 за період 18.10.2017 по 24.01.2023 (а.с.15-38).

Такі розрахунки не спростовано відповідачем ОСОБА_1 .

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач за первісним позовом своїм підписом у Договорі про надання банківських послуг №466701/3174612 від 18.10.2017р. погодився, що в день укладення Договору особисто отримав свій примірник Договору, з Тарифами Банку ознайомлений і згодний, умови та правила Договору зрозумілі, що розміщені на офіційному сайті Банку.

Також, відповідачем за первісним позовом підтверджено зобов`язання дотримуватись вимог Умов отримання кредитів та інших послуг та також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті.

Таким чином, відповідач зобов`язався здійснювати оплату послуг згідно тарифів позивача у строки, передбачені вказаними умовами.

АТ «Креді Агріколь Банк» виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Однак, відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультрактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Відтак, судом першої інстанції правильно встановлено, що у договорі про надання банківських послуг №466701/3174612, укладеному між сторонами зазначено, що термін «банківська послуга» означає будь-яка послуга Банку, яка замовлена клієнтом та надається на підставі договору та заяви, відповідно до умов чинного законодавства України, до яких зокрема належить: відкриття та обслуговування рахунку, обслуговування Клієнтів через систему «і-Ваnk» або надання послуги дистанційного обслуговування за допомогою засобів телефонного банкінгу.

Також, згідно умов комплексного договору №1/3174612 від 18.10.2017р. банк надає позичальнику кредит зі сплатою платежів щомісячно, згідно графіку платежів, згідно умов договору та правил за договором страхування життя, які є невід`ємною частиною договору та розміщені на офіційному сайті банку www.credit-agricole.ua. З метою обслуговування кредиту банк відкриває єдиний рахунок для погашення кредитної заборгованості.

Отже, згідно загальних умов кредитування, визначених самим Банком обслуговування кредиту це фактично нагадування (інформування) про дату сплати чергових платежів та про стан заборгованості позичальника по кредиту.

Таким чином, оскільки надання інших послуг за вказану щомісячну плату умовами комплексного договору №1/3174612 від 18.10.2017р. не передбачено, ОСОБА_1 фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч. 1 с. 11 Закону України «Про споживче кредитування», що правильно встановлено судом першої інстанції.

Відтак, як вбачається із зустрічної позовної заяви, а саме розрахунку заборгованості за період з 18.10.2017 по 22.12.2021 року (а.с.75-76) і доданих квитанцій відповідача за первісним позовом (а.с.84-94), ОСОБА_1 за час дії кредитного договору було сплачено на погашення комісії, яка є нікчемною, суму в розмірі 141 867, 85 грн.

Відповідно сплата коштів за умовою договору, яка є нікчемною є безпідставною, такою, що умовам договору не відповідає та сплату таких сум слід було зараховувати на погашення основної суми боргу і відсотків, а саме 61 591, 71 грн. (що є сумою основної суми заборгованості та відсотків).

Відповідно вказана сума за первісним позовом не підлягала до задоволення, як і решта суми заборгованості, що є безпосередньо нарахованою комісією за нікчемною умовою договору.

Відтак, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні первісного позову та задоволено вимогу позивача за зустрічним позовом про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» здійснити перерахунок заборгованості по Комплексному (Кредитному) договору №1/3174612 від 18.10.2017р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» з часу його укладення по 22.12.2021р. та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 кошти за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу (кредиту) та відсотків по кредитному договору по Комплексному (Кредитному) договору №1/3174612 від 18.10.2017р..

Однак, колегія суддів звертає увагу, що позивачем за зустрічним позовом не було заявлено вимоги про визнання недійсним п.1.3.2 та п.2.2 Комплексного (Кредитного) договору №1/3174612 від 18.10.2017р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» в частині встановлення щомісячної комісії комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,70 % від суми кредиту, загальний розмір якої за весь період кредитування дорівнює 209120 (двісті дев`ять тисяч сто двадцять) грн. 40 коп., оскільки такі позивач за зустрічним позовом вважав нікчемними.

Відповідно такий абзац, слід виключити з резолютивної частини рішення абзац: «Визнати недійсним п.1.3.2 та п.2.2 комплексного (кредитного) договору №1/3174612 від 18.10.2017р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» в частині встановлення щомісячної комісії - комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,70 % від суми кредиту, загальний розмір якої за весь період кредитування дорівнює 209120 (двісті дев`ять тисяч сто дванадцять) грн. 40 коп.» та посилання на вказані висновки у мотивувальній частині рішення.

Що стосується питання позовної давності, то оскільки вимоги про визнання недійсними п.1.3.2 та п.2.2 Комплексного (Кредитного) договору №1/3174612 від 18.10.2017р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» в частині встановлення щомісячної комісії комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,70 % від суми кредиту, загальний розмір якої за весь період кредитування дорівнює 209120 (двісті дев`ять тисяч сто двадцять) грн. 40 коп.,заявлено в зустрічній позовній заяві не було, то відповідно немає підстав для застосування строку давності до вимоги про визнання недійсними п.1.3.2 та п.2.2 Комплексного (кредитного) договору №1/3174612 від 18.10.2017 року.

Крім цього, згідно з ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Крім цього, 02 квітня 2020 року строки позовної давності були зупинені, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) про необхідність застосування загальних строків позовної давності у 3 роки слід вважати необґрунтованими.

Рішення в частині вимоги зустрічного позову про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих коштів у розмірі 81 436, 53 грн. не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядалась.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слід визнати частково обґрунтованою та таку задовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції слід змінити, виключивши з резолютивної частини рішення абзац: «Визнати недійсним п.1.3.2 та п.2.2 комплексного (кредитного) договору №1/3174612 від 18.10.2017р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» в частині встановлення щомісячної комісії - комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,70 % від суми кредиту, загальний розмір якої за весь період кредитування дорівнює 209120 (двісті дев`ять тисяч сто дванадцять) грн. 40 коп.» та посилання на висновки про недійсність умов договору у мотивувальній частині рішення суду. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 01 серпня 2024 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення абзац:

«Визнати недійсним п.1.3.2 та п.2.2 комплексного (кредитного) договору №1/3174612 від 18.10.2017р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 та ТзДВ «Страхова компанія «АХА Страхування Життя» в частині встановлення щомісячної комісії комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,70 % від суми кредиту, загальний розмір якої за весь період кредитування дорівнює 209120 (двісті дев`ять тисяч сто дванадцять) грн. 40 коп.» та посилання на висновки про недійсність умов договору у мотивувальній частині рішення суду.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови 04 листопада 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра