Справа № 522/2872/25-Е
Провадження № 2/522/4027/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чорнухи Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Костинюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої в її інтересах представником адвокатом Завальнюк Д.Ю., до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування. У позовній заяві представник позивача просить визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 28.12.2023 року, який укладений між ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. за №3655; визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15.01.2024 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. за №117; застосувати наслідки недійсності правочинів та повернути у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що 08.06.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у борг 80 000 доларів США та зобов`язався їх сплатити рівними платежами по 1 333 доларів США щомісячно до 08.06.2026 року. При цьому, у разі порушення графіку платежів більше ніж на 2 місяці ОСОБА_1 має право звернутися до суду із позовом про стягнення всієї несплаченої суми. Загалом ОСОБА_2 сплатив 2 523,37 євро, останній платіж був здійснений 22.12.2021 року. Залишок з договору позики складає 77 149,75 доларів США. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2024, у справі №522/11137/23, яке набрало законної сили 13.12.2024, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнуто із відповідача 77 149,75 доларів США. З`ясувалося, що 28.12.2023 року, після відкриття провадження у справі №522/11137/23, ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_3 , подарував, а ОСОБА_4 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Писаренком Є.С. за №3655. 15.01.2024 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Писаренком Є.С. за №117. Зазначає, що вказані дії були вчинені на шкоду інтересах ОСОБА_1 та позбавлення єдиного цінного майна за рахунок якого можливо було задовольнити вимоги кредитора.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 13.05.2025.

09.05.2025 до суд через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Миколюка А.П. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить у задоволенні позову відмовити. Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. 01 вересня 2005 року за реєстровим № 2986, зареєстрованим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 08.09.2005. Рішенням Роздільнянського районного суду 2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. Від шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спільна дитина - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовились, що ОСОБА_3 не буде звертатися до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та про стягнення аліментів на утримання спільної дитини, а замість цього ОСОБА_2 подарує спільно набуту квартиру спільній дитині - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що він і зробив. ОСОБА_2 з 2007 року в зазначеній квартирі не проживає, розходів по утримання житла не приймає, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг. Представник відповідача зазначає, що правочин про дарування квартири спільної набутої квартири АДРЕСА_1 , батьком, який не сплачував аліменти своїй дитині не може вважатися таким, що був вчинений для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу.

12.05.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Миколюка А.П. надійшло клопотання про долучення доказів.

У підготовче засідання 13.05.2025 учасники справи не з`явились. Представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю. подав клопотання про відкладення розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 02.07.2025.

У підготовче засідання 02.07.2025 з`явились відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Миколюк А.П. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 31.07.2025.

У підготовче засідання 31.07.2025 з`явились представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю., відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Миколюк А.П. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2025 закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 24.09.2025.

У судове засідання 24.09.2025 учасники справи не з`явились. Розгляд справи відкладено на 23.10.2025.

У судове засідання 23.10.2025 з`явились представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю., відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Миколюк А.П. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначає, що позов не визнає, оскільки його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після розірвання шлюбу домовились, що мати не буде подавати позов про розподіл майна подружжя та про стягнення аліментів, а батько подарує квартиру сину. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, відповідач ОСОБА_3 та її представник проти задоволення позову заперечували.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 21.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 31.10.2025.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України).

Суд встановив, що 08.06.2021 ОСОБА_2 отримав у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 80000,00 доларів США та зобов`язався їх сплатити рівними платежами по 1333 доларів США щомісячно до 08.06.2026 року. У разі порушення графіку платежів більше ніж на 2 місяці ОСОБА_1 має право звернутися до суду із позовом про стягнення всієї несплаченої суми.

13.06.2023 ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 77149,75 доларів США та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 у справі № 522/11137/23 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 77149 (сімдесят сім тисяч сто сорок дев`ять),75 (сімдесят п`ять) доларів США. Рішення суду набрало законної сили 13.12.2024.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 сплатив за договором позики 2523,37 євро, останній платіж був здійснений 22.12.2021.

22.01.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/11137/23, виданого 17.12.2024 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 77149,75 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2023 ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 уклали договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 безоплатно передав у власність ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. 28.12.2023 за реєстровим номером 3625.

Згідно п. 7 договору дарування квартири за цим договором вчиняється за письмовою заявою колишньої дружини дарувальника ОСОБА_3 .

У п. 8 договору сторони узгодили, що договір є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характер.

28.12.2023 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 , № відомостей про речове право 53155545, документи, подані для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер 3625, виданий 28.12.2023, видавник: Приватний нотаріус Писаренко Є.С., Одеський міський нотаріальний округ.

Під час укладення зазначеного договору представник дарувальника ОСОБА_3 діяла на підставі довіреності, виданої 18.12.2023 у місті Мадрид Громовим Сергієм Володимировичем, якою ОСОБА_3 уповноважена на укладення та підписання договору дарування на ім`я ОСОБА_4 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , без права передоручення.

Належність дарувальнику нерухомого майна, що відчужується за цим договором, підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. 01.09.2005 за реєстровим № 2986, зареєстрованим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна» 08.09.2005.

Тобто, зазначений правочин було вчинено відповідачами після відкриття провадження провадження у справі № 522/11137/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

15.01.2024 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір дарування, згідного якого ОСОБА_2 безоплатно передав у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. 15.01.2024 за реєстровим номером 117.

У п. 7 договору сторони узгодили, що договір є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характер.

28.12.2023 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 , № відомостей про речове право 53155545.

Таким чином, оспорювані договори дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , були укладені між ОСОБА_2 , від імені якого діяла ОСОБА_3 , з ОСОБА_4 від 28.12.2023, та у подальшому між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 15.01.2024, після того, як ОСОБА_2 припинив виконувати зобов`язання за договором позики, укладеним 08.06.2021 з ОСОБА_1 , та після звернення ОСОБА_1 13.06.2023 до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 77149,75 доларів США.

Відповідачі не заперечують, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який було розірвано 15.11.2007.

В матеріалах справи відсутні докази наявності у ОСОБА_2 іншого майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед позивачем, зокрема, за рахунок якого може бути виконано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 у справі № 522/11137/23.

Твердження відповідача щодо наявності у власності ОСОБА_2 іншого нерухомого майна не підтверджуються належними доказами. З наданої представником відповідача інформації з Реєстру нерухомості за параметром запиту «» вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 . Зазначений реєстр містить відомості лише про накладення арешту на майно приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. Відомості про квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 містяться в невід`ємній архівній складовій Державного реєстру прав Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

Враховуючи наведене нормативно-правове регулювання, сама по собі інформація з невід`ємної архівної складової Державного реєстру прав щодо квартири АДРЕСА_3 , не може бути прийнята судом у якості актуальних відомостей про наявність у власності відповідача іншого нерухомого майна, на яке може бути звернуте стягнення з метою виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 у справі № 522/11137/23.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У постанові від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19 Верховний Суд виклав таку правову позицію: «Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.»

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом».

Сукупність встановлених судом у цій справі обставин, а саме: відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; майно відчужене на підставі безвідплатного договору; майно відчужене на користь близького родича; після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого може бути виконане рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості, свідчить що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника.

Суд не приймає доводи відповідачів щодо мети правочину, яка за їх твердженням полягала у виконанні відповідачем аліментних зобов`язань шляхом передання у власність сина квартири, оскільки в момент вчинення оспорюваних правочинів сину відповідачів ОСОБА_4 , виповнилось 20 років. У матеріалах справи відсутні докази невиконання ОСОБА_2 зобов`язань з утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Посилання відповідачів на видачу у 2019 році ОСОБА_2 довіреності на розпорядження квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , суд не може прийняти до уваги, оскільки повноваження за вказаною довіреністю щодо відчуження об`єкта нерухомого майна не були реалізовані. Окрім того, вказаною довіреністю відповідач уповноважував ОСОБА_3 бути представником з питання укладення договору дарування на користь ОСОБА_4 або продажем ОСОБА_5 , що простовує твердження відповідачів про існування домовленості щодо передання квартири у власність сина у рахунок виконання аліментних зобов`язань, оскільки вказаню довіреністю надано повноваження на відчуження квартири не тільки сину, а й іншій особі.

Встановлені судом обставини свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстави для визнання недійсними правочинів.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.

Таким чином, вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно, яке було відчужене на підставі оспорюваних правочинів, підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом перевірено зарахування до спеціального фонду державного бюджету судового збору за подання позовної заяви. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог - по 2912,64 гривні з кожного відповідача.

З огляду на перебування судді у відпустці з 03.11.2025 до 07.11.2025 включно, з урахуванням вихідних днів, повний текст рішення складений 11.11.2025.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 43, 44, 64, 128, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, ст. ст. 11, 13, 15, 16, 228, 234 ЦК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 28.12.2023, укладений між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ), в інтересах якого діяла ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. 28.12.2023 за №3655.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 15.01.2024, укладений між ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. 15.01.2024 за №117.

Відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення права власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 34,3 кв. м., реєстраційний номер нерухомого майна 11086340.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2912,64 гривні (дві тисячі дев`ятсот дванадцять гривень 64 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2912,64 гривні (дві тисячі дев`ятсот дванадцять гривень 64 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2912,64 гривні (дві тисячі дев`ятсот дванадцять гривень 64 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 11.11.2025.

Суддя Юлія ЧОРНУХА