Провадження № 2/344/4518/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради, третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Управляюча компанія «Комфортний дім» Івано-Франківської міської ради про визнання незаконними дій щодо відмови у приватизації житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів, у якій просить : визнати незаконними дії Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у приватизації житлового приміщення по АДРЕСА_1 , визнати право на приватизацію такого житлового приміщення в рівних частках.

В обґрунтування позову зазначено, що вона звернулася в ЦНАП у м. Івано-Франківськ із заявою про надання дозволу її та членам її сім`ї : ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про надання дозволу на передачу у власність кімнати АДРЕСА_2 з метою приватизації. Виконавчим комітетом Івано-Франківської області від 17.04.2025 надано відповідь про те, що єдиною підставою для приватизації є ордер, який у неї відсутній, так як надала такий для вселення у ЖЕО №7, а рішення ЖЕО №7 були передані в Івано-Франківській обласний архів.

Згідно із записами трудової книжки від 01.04.1992, вона прийнята на роботу в ЖЕО №7, а 17.10.2003 звільнилась із займаної посади.

З часом в ЖЕО ордер втратили, а в «Комфортний дім» такий не передався.

Згідно із довідкою АТ «Ощадбанк», вона значиться у списках, які мають право на приватизацію житла.

06.06.2025 за №З/3118, вона отримала відповідь з виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про те, що рішення виконкому за 1992 знаходяться Державному архіві Івано-Франківської міської ради.

Івано-Франківський архівний відділ 23.06.2025, повідомив про відсутність копії ордеру на кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_1 . Рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради за 1992 рік про надання ОСОБА_5 , кімнати в гуртожитку не виявлено.

В займаному приміщенні, позивач проживає постійно, іншого житла на праві приватної власності у неї немає.

04.08.2025 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі.

21.08.2025 від відповідач, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надійшов відзив. У позові просять відмовити, так як позивачці було відмовлено у передачі у власність квартири АДРЕСА_3 , так як нею не було додано до заяви про передачу у власність жилого приміщення ордеру ( чи належним чином його засвідчену копію). Також не було додано витягу з рішення адміністрації підприємства, установи, організації про надання житлової площею, що є альтернативною втраченого ордеру. Разом з тим, Державним архівом Івано-Франківської міської ради повідомлено, що у протоколах засідань виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів за період 1992-1993 рішення про надання ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_3 не виявлено, встановити чи проживає позивачка в даній кімнаті на законних підставах неможливо.

Разом з тим, звертають увагу, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради не є органом приватизації і жодних прав та інтересів позивачки не порушував.

21.08.2025 від відповідача Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради надійшов відзив. У позові просили відмовити. В обґрунтування такого зазначено, що вказаний орган жодних рішень щодо відмови у наданні дозволу на передачу у власність спірного житлового приміщення не приймав. Разом з тим, на розгляд громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради, позивачкою не було подано документів, які підтверджували правомірність її вселення та проживання у спірному житловому приміщенні. У зв`язку з таким, комісією їй було відмовлено у наданні дозволу на передачу у власність такого приміщення.

Вважають, що позовна вимога до вказаного відповідача є передчасною.

17.09.2025- ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У вступному слові представник позивача - адвокат Кузів Л.В. позовні вимоги підтримала з підстав та мотивів, що викладено у позові. Позов просила задоволити.

Представники відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у позові просили відмовити з мотивів, що викладені у відзивах.

Представник третьої особи ОСОБА_8 пояснив, що КП « Управляюча компанія «Комфортний дім» не є правонаступником ЖЕО 7.

Проаналізувавши пояснення у вступному слові представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлено наступне :

Згідно із витягом з реєстру Івано-Франківської територіальної громади від 20.06.2024 ОСОБА_1 є зареєстрованою з 19.03.1993 у квартирі АДРЕСА_4 , а також ОСОБА_2 з 03.02.2017, ОСОБА_3 з 13.02.1989, а також з 12.04.1987 ОСОБА_4 ( а.с. 6, 22, 28).

Відповідно до даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 415403690, від 27.02.2025 ( а.с.5), дані про право власності за ОСОБА_1 відсутні.

24.02.2025 за вх. №1027572 Центром надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська отримано заяву від ОСОБА_1 , згідно якої вонапросить надати дозвіл на передачу у власність жилого приміщення АДРЕСА_3 з метою подальшої приватизації. Склад сім`ї : ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (сини), ОСОБА_2 (онук) ( а.с.7).

17.04.2025 заступником міського голови - директором Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики за №1037558 від 17.04.2025 надано відповідь ОСОБА_9 про те, що прийнято рішення щодо відмови у передачі кімнати №7, що у гуртожитку на АДРЕСА_5 , яке розглянуто на засіданні громадської комісії з житлових питань. Зокрема з тих підстав, про те, що ні ордера, який міг бути втрачений, ні витягу з рішення адміністрації підприємства, установи, організації про надання житлової площі в гуртожитку ( у даному випадку рішення адміністрації ЖЕО-7) не надано. Крім цього, слід надати фотокопії сторінок трудової книжки чи оригінал для посвідчення адміністратором. Рекомендовано допрацювати і звернуться повторно ( а.с. 21).

Відповідно до відповіді ОСОБА_1 від 15.08.2024 за №П/5137, від 06.06.2024 за №З1158, ордер на вселення у спірну квартиру у Департаменті інфраструктури, житлової та комунальної політики відсутній ( а.с.8, 23).

В архівному відділі на зберіганні знаходяться документи виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з 1999 року ( відповідь від 23.06.2025 за №35/29- 4.02/867 а.с. 25).

Згідно із відповіддю Державного архіву Івано-Франківської області від 26.06.2025 за №3-1/06-07, що надана ОСОБА_1 , у протоколах засідань виконавчого комітету Івано-Франківської міської Ради народних депутатів за період з січня 1992 року по грудень 1993 року рішення про надання ОСОБА_1 кімнати АДРЕСА_3 не виявлено ( а.с. 26).

Відповідно до довідки ТВБВ №10008/040 Філії Івано-Франківське обласне управління АТ «ОЩАДБАНК», від 21.02.2025 за №108.40/040-05/21916/2025, ОСОБА_1 значить у списках громадян, які мають право на приватизацію житла за №88 у папці №299 ( основні списки 040) за адресою : АДРЕСА_1 . Станом на дату видачі довідки приватизаційний депозитний рахунок не відкривався, відповідно житлові чеки не використовувались ( а.с. 13).

Згідно із листом від 04.11.2024 за №955, видана КП « УК «Комфортний дім» ОСОБА_1 , в управлінні такого підприємства житловий будинок АДРЕСА_6 , перебуває з 01.12.2011, акт прийому-передачі ( а.с. 10-12), всі ордера та основні, доповнюючи списки на виконання рішення Івано-Франківської міської ради за №760 від 26.06.2019 « Про зберігання документації» були передані в Департамент, житлової та комунальної політики ( а.с. 9- відповідь за №450 від 15.05.2025).

Так, згідно із даними трудової книжки ОСОБА_1 від 15.03.1978, наявні, зокрема записи про роботу двірником у ЖЕО №7 у період з 01.01.1992 по 17.10.2003 ( а.с. 19-20).

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ).

Згідно із частиною одинадцятою статті 8Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» ), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16грудня 2009 року №396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.

Відповідно до статті 118 Житлового кодексу України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

При цьому, згідно п.6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Однак, стороною позивача, так і не наведено, чи позивачу було надано спірне приміщення як службове, враховуючи посилання на записи трудової книжки.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Вирішуючи спір у справі, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 (провадження № 61-1311сво23) вказано: «Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Отже, прийняття відповідного рішення належить виключно до компетенції відповідача та від дій позивача не залежить. У цьому випадку порушення прав позивача відбувається у формі відмови та бездіяльності відповідача у здійсненні особою права на приватизацію житлового приміщення. Таким чином, якщо органи приватизації зволікають із винесенням відповідних рішень, вони мають бути зобов`язані вжити усіх визначених законодавством заходів щодо приватизації та розглянути заяву про передачу спірного житла у приватну власність позивача».

Як встановлено, позивач звернулася до органу приватизації з неналежно оформленою заявою, як наслідок заступником міського голови - директором Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики за №1037558 від 17.04.2025 надано відповідь, якою рекомендовано допрацювати подану заяву і звернуться повторно ( а.с. 21).

Разом з тим, суд не може залишити поза увагою, що фактично половина доданих до позову позивачем документів ( відповіді з архівних установ), датовані після надання вищевказаної відповіді відповідачем.

Також, суд бере до уваги, викладені Верховним Судом в постанові від 01 травня 2024 року у справі № 202/5156/19 (провадження № 61-11620св23), згідно яких листи, якими позивачу відмовлено у наданні адміністративної послуги в зв`язку з наданням неповного пакету документів для приватизації спірної квартири, не є рішеннями органу приватизації про передачу чи про відмову у передачі квартири у власність громадянина, що підтверджено усталеною практикою Верховного Суду з розгляду аналогічних спорів.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що лист заступника міського голови- директором Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики за №1037558 від 17.04.2025 не є рішеннями про відмову в приватизації квартири, у такому не зазначено про наявність заборон для передачі квартири, а лише повідомлено про недоліки поданої ОСОБА_1 на приватизацію квартири, що полягали у неповноті поданого ним пакету документів, та могли бути виправлені заявником.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачами були порушені її права, а саме: відмовлено позивачу у розгляді заяви про приватизацію квартири, чи було прийнято рішення про відмову у приватизації квартири. Відтак, позовні вимоги є передчасними і такі до задоволення не підлягають.

Так, у позові відмовлено, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 137, 141, 210, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

У позові ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради, третіх осіб без самостійних вимог : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства «Управляюча компанія «Комфортний дім» Івано-Франківської міської ради про визнання незаконними дій щодо відмови у приватизації житлового приміщення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення -31.10.2025.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.