Справа №345/6247/24
Провадження № 2/345/103/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Гапоненка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Баран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуш в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні колишнього колгоспного (робітничого) двору, суд

в с т а н о в и в:

позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Позов мотивує тим, що її дідові ОСОБА_4 за життя належав будинок з усіма господарськими спорудами по АДРЕСА_1 . 13.07.2011 року баба, ОСОБА_5 , оформила заповіт згідно якого всі належні майнові права, а також все своє майно, що буде належати на день смерті, де б воно не знаходилось, із чого б не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право, вона заповіла її батьку ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті батько, ОСОБА_6 частину спадщини прийняв, оформивши Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько, ОСОБА_6 помер. На випадок своєї смерті спадкодавець заповідального розпорядження не залишив. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , земельна ділянка площею 0.4621 га, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування с.Тужилів, Калуського району, Івано-Франківської області, земельна ділянка площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування с.Тужилів, Калуського району, івано-Франківської області; земельна ділянка площею 0.0573 га для ведення особистого селянського господарства, місце розташування с.Тужилів, Калуського району, Івано-Франківської області. 21.03.2024 року вона з братом ОСОБА_2 звернулися з заявами до приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_6 . Однак, нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами та на земельні ділянки відмовив у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи. Просить визнати за нею право власності на все спадкове майно яке на день смерті належало її батьку ОСОБА_6 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

18.12.2024 до суду звернувся представник ОСОБА_3 адвокат Жовнір М.Й. з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якій просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на майно колишнього колгоспного (робітничого двору), яке залишилось після смерті колишніх членів колгоспного двору ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , а саме: на 1/4 ідеальної частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; на 1/4 ідеальної частки земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер: :01:005:0154, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позовні вимоги позивача ОСОБА_1 визнає частково. Свої позовні вимоги мотивує наступним. Відповідно до запису в погосподарській книзі №2 за 1991-1995 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 , ст. 14, яка зберігається в Тужилівському старостинському округу Калусьої міської ради, станом на 15 квітня 1991 року, господарство, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відносилось до суспільної групи господарства «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року в зазначеному господарстві були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Факт належності вищазазначеного будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , до суспільної групи господарств «колгоспний двір», станом на 15.04.1991 року, підтверджується відповіддю за №253 від 17.12.2024 року, яка надана старостою Тужилівського старостинського округу Калуської міської ради, яка надана на адвокатський запит № 50/24 від 11.12.2024 року. Окрім того, відповідно до зазначеної відповіді Тужилівського старостинського округу, на будинковолодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня первинна реєстрація права власності та правовстановлюючі документи, тобто реєстрація права власності не проводилась. Будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , побудоване до 1991 року. Член колгоспного двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в зазначеному будинковолодінні, був зареєстрований з моменту народження, проживав із своєю сім`єю до 2002 року та знятий з реєстрації 24.10.2002 року. Таким чином, він залишився єдиним членом колгоспного двору та не втратив права на частку в майні колишнього колгоспного двору, яке визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час його вибуття і яке збереглося.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.01.2025 прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано із первісним позовом, призначено підготовче судове засідання.

12.03.2025 від представника позивачки-відповідачки адвоката Яковишина З.В. до суду надійшло клопотання про долучення доказів в якому прость долучити до матеріалів справи документи, якими підтверджується неправильність віднесення спірного домоволодіння до категорії «колгоспний двір». Зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 15 січня 2014 р. (6-145цс13) застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без з`ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, є помилковим. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 р. №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 р. № 69. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади. Оскільки ОСОБА_4 , членом колгоспу не був, то віднесення спірного спадкового володіння до суспільної групи «колгоспний двір» є помилковим.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.03.2025 витребувано інформацію у Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області.

11.09.2025 від представника відповідача-позивача адвоката Жовніра М.Й. до суду надійшла заява про долучення доказів в якому прость долучити до матеріалів справи документи.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.09.2025 справу призначено до судового розгляду.

13.10.2025 від представника позивачки-відповідачки адвоката Яковишина З.В. до суду надійшло клопотання у якому просить подані представником відповідача-позивача ОСОБА_3 адвокатом Жовніром М.Й. письмові докази не брати до уваги, а заяву про долучення доказів від 11.09.2025 разом із додатками повернути представнику відповідача-позивача, оскільки докази були подані з порушенням вимог ч.9 ст.83 ЦПК України.

14.10.2025 від відповідача Шевчук В.М. до суду надійшло клопотання у якому просить подані представником відповідача-позивача ОСОБА_3 адвокатом Жовніром М.Й. письмові докази не брати до уваги, а заяву про долучення доказів від 11.09.2025 разом із додатками повернути представнику відповідача-позивача, оскільки докази були подані з порушенням вимог ч.9 ст.83 ЦПК України.

Суд встановив, що представником відповідача-позивача адвокатом Жовнір М.Й. надано докази, які є необхідними для повного та всебічного розгляду справи.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним адвокат Яковишин З.В. у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримує повністю. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Крім цього долучив письмові пояснення в яких зазначає, що ОСОБА_4 (дідусь ОСОБА_1 та відповідно батько ОСОБА_3 ), членом колгоспу не був, віднесення спірного спадкового володіння до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим. Отже, враховуючи те, що ОСОБА_4 не був членом колгоспу і не працював в колгоспі, а тому домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не могло відноситися до суспільної групи господарств колгоспний двір, а відносилось до суспільної групи господарств робітничий двір, тому положення статті 120 ЦК України (в редакції 1963 року) застосуванню до даних спірних правовідносин не підлягають, у тому числі, за аналогією закону, позаяк майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Крім того, наявні в копії пенсійної справи довідки №374 від 05.10.1983 та №73 від 17.04.1985, не мають для вирішення даної справи жодного правового значення, дані довідки базуються виключно на записах з погосподарських книг, а не на протоколах загальних зборах колгоспників про прийняття ОСОБА_4 в члени колгоспу. Крім того, в матеріалах справи міститься в якості додатку до відповіді начальника архівного відділу Калуської районної державної адміністрації №04-12/847 від 10.09.2025 долучено копію протоколу №8 засідання правління колгоспу «Росія» від 02.07.1983 в частині прийняття на роботу та в члени колгоспу ОСОБА_6 (спадкодавця), який був батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також рідним братом ОСОБА_3 . Проте, даний доказ не підтверджує факт віднесення спірного домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до суспільної групи господарств колгоспний двір, оскільки відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Однак, в матеріалах справи відсутня інформація про те, що ОСОБА_6 був головою вищезазначеного господарства.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - адвокат Жовнір М.Й. у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить зустрічний позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач за обома позовами ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов визнає в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Суд, дослідивши наявні в матеріалах докази, приходить до таких висновків.

До складу спадщини на час смерті ОСОБА_4 входив будинок з усіма господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

Належність спадкодавцю зазначеного нерухомого майна підтверджується довідкою №1061 від 04.08.2015, видана виконкомом Тужилівської сільської ради Калуського району, Івано-Франківської області про те, що згідно із господарської книги № 1, виконкому Тужилівської сільської ради за ОСОБА_4 який до дня смерті, проживав і був зареєстрований в селі Тужилів, Калуського району, Івано-Франківської області, числиться житловий будинок в АДРЕСА_1 , який розташований на неприватизованій земельній ділянці розміром 0.25 га, на території Тужилівської сільської ради. В одному господарстві із померлим ОСОБА_4 до дня смерті і після проживали і проживають по даний час: ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , дружина, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 син ІНФОРМАЦІЯ_6 постійно проживав з 2011 року. Заповіт від імені ОСОБА_4 у виконкомі сільської ради не посвідчувався. Заповіт від імені ОСОБА_5 у виконкомі сільської ради посвідчувався 13.07.2011 року і зареєстрований в реєстрі за №40, не відмінявся і не змінявся. Арешт чи заборона на земельну ділянку відсутня. На будинок, належний ОСОБА_4 відсутня первинна реєстрація права власності та правовстановлюючі документи.

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 народилося двоє синів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений 13.07.2011 року секретарем Тужилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області та зареєстровано у реєстрі за № 40.

Відповідно до цього заповіту ОСОБА_5 всі належні майнові права, а також все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось, із чого б не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право, вона заповіла ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.11.2016 посвідчене приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир М.В., ОСОБА_6 прийняв частину спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі вкладу, поточна сума станом на 05.09.2016 583,43 Євро.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 що підтверджується свідоцтвом про смерть за № НОМЕР_2 від 16.10.2023.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 записано батьком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 записано батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 02.05.2015 зареєстровано шлюб, дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ».

21.03.2024 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Листом від 10.07.2024 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир М.В. позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документа на майно. Також зазначила, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 (Лист №90/02-31 від 23.04.2024 року).

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 від 20.08.2024 року, а також відповіді за №253 від 17.12.2024 року, яка надана старостою Тужилівського старостинського округу Калуської міської ради, на адвокатський запит № 50/24 від 11.12.2024 року, зазначене будинковолодіння побудоване до 1991 року.

Відповідно до довідки № б/н від 20.08.2024 року, яка виготовлена ФОП ОСОБА_10 інвентаризаційна вартість спірного будинковолодіння, станом на 10.08.2024 року, становить 272 889,00 грн.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 19.08.2024 земельна ділянка площею 0.4621 га, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування с. Тужилів Калуського району Івано-Франківської області, кадастровий номер :02:001:0122. Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 02.10.2024 нормативна грошова оцінка 13391.17 грн.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 19.08.2024 земельна ділянка площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування с. Тужилів Калуського району івано-Франківської області, кадастровий номер :01:005:0154. Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 02.10.2024 нормативна грошова оцінка 223502.63 грн.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 14.08.2024 земельна ділянка площею 0.0573 га для ведення особистого селянського господарства, місце розташування с. Тужилів Калуського району Івано-Франківської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0153. Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 02.10.2024 нормативна грошова оцінка 1496.97 грн.

Із технічного паспорта вбачається, що це нерухоме майно збудовано до 1991 року, і не є самочинним будівництвом.

Відповідно до статті 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим.

Таким чином, будинки, які були збудовані до 1992 року, не потребували введення до експлуатації, при набутті права власності на такі об`єкти.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 26 лютого 2020 року у справі № 607/16873/18, провадження № 61-12451св19; від від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17, провадження № 61-1978св20.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання прав передбачено як спосіб захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору.

З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.

Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.

Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15.

Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року № 48.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Як вбачається з відповіді №253 від 17.12.2024, яка надана старостою Тужилівського старостинського округу Калуської міської ради, на адвокатський запит №50 від 11.12.2024 відповідно до запису в погосподарській книзі №2 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , ст.14, яка зберігається в Тужилівському старостинському округу Калусьої міської ради, станом на 15 квітня 1991 року, господарство, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , відносилось до суспільної групи господарства «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року в зазначеному господарстві були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до листа від 10.02.2025 №1, наданого старостою Тужилівського старостинського округу виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області, вбачається, що будинковолодіння в АДРЕСА_1 включене до погосподарського обліку в 1961 році. Підстава: погосподарська книга 1961-1963 роки. Дане господарство відносилося до суспільної групи колгоспний двір. Однак, інформації на підставі чого вищевказане будинковолодіння було віднесене до суспільної групи колгоспний двір немає.

Листом від 14.02.2025 №2, наданим старостою Тужилівського старостинського округу виконавчого комітету Калуської міської ради Івано-Франківської області, повідомлено, що інформація про членство в колгоспі жителя с.Тужилів ОСОБА_4 у Тужилівському старостинському окрузі відсутня.

Улисті від 17.02.2025 №01-12/213 архівного відділу Калуської районної державної адміністрації вказано, що у протоколах загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Б.Хмельницького с.Тужилів Калуського району за 1951-1963 роки відомостей про прийняття в члени колгоспу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 не виявлено.

З системного аналізу витягу з Статуту сільськогосподарської артілі (колгоспу) ім. Б.Хмельницького с.Тужилів (прийнятий загальними зборами колгоспників сільськогосподарської ім.Богдана Хмельницького 26 травня 1960 року) вбачається, що в члени артілі приймаються всі громадяни, як чоловіки так і жінки, що досягли 16-річного віку. Прийом проводять загальні збори в присутності вступаючих в члени артілі. Даний Статут прийнятий відповідно до Примірного статуту сільськогосподарської артілі від 1935 року та, в подальшому, був чинний відповідно до Примірного статуту колгоспу - нормативного акту, що регламентував основні питання діяльності колгоспів, в тому числі й питання прийняття осіб в члени колгоспу, оплату праці та соціальне забезпечення колгоспників, який було прийнято 3-м Всесоюзним з`їздом колгоспників 27 листопада 1969 року та затверджено постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР 28 листопада 1969 року. Так, відповідно до статей 3, 48 даного Примірного статуту колгоспу, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Відповідно до архівної довідки архівного відділу Калуської районної державної адміністрації від 13.03.2025 №04-01/316 вбачається, що ОСОБА_4 був прийнятий на роботу в лісокомбінат «Осмолода» з 16 лютого 1960 року (наказ №186 від 27.02.1960) та звільнений з роботи з 02 липня 1985 року (наказ №556к від 02.07.1985).

У виписці з погосподарської книги за 1961 1963 рр. особистий рахунок №42, ст.83, яка зберігається в Тужилівському старостинському окрузі виконавчого комітету Калуської міської ради, в графах 12-14 вказано, що ОСОБА_4 (голова сім`ї) працював робочим з 1950 року робочим в Брошнівському лісокомбінаті та змін в 1962-1963 роках немає.

У виписці з погосподарської книги за 1986-1990 роки особистий рахунок № НОМЕР_1 , ст.106, яка зберігається в Тужилівському старостинському окрузі виконавчого комітету Калуської міської ради, в графах 15-16 зазначено, що ОСОБА_4 (голова) працював кочегаром в Тужилів в/ш.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 15 січня 2014 р. (6-145цс13) застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без з`ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір, є помилковим.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 р. № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі за текстом Вказівки).

Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали у колгоспі, але не були членами колгоспу, відносились до суспільної групи робочих або службовців залежно від займаної посади.

Викладене свідчить, що статус колгоспного двору залежить від участі його члена в колгоспі.

При цьому, аналізуючи зазначені правові норми можна констатувати те, що наявність запису у трудовій книжці про перебування особи в трудових відносинах із колгоспом, відповідного запису у витягу з погосподарської книги є недостатньою правовою підставою для безперечного висновку про те що особа була членом колгоспу. Такі обставини можуть підтверджуватися рішенням (витягом з нього) загальних зборів членів колгоспу про включення особи до членів колгоспу.

Таким чином, твердження ОСОБА_3 щодо набуття ним права на частку в колгоспному дворі є хибним, позаяк в матеріалах справи відсутні протоколи загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Б.Хмельницького про прийняття в члени колгоспу ОСОБА_4 .

З копії пенсійної справи ОСОБА_4 , яка надіслана Головним управлінням Пенсійного фонду України на виконання ухвали суду від 12.03.2025 про витребування доказів, вбачається, що записи про його трудову діяльність датуються з 16 лютого 1960 року по 02 липня 1985 року виключно на лісокомбінаті «Осмолода» за професіями грузчика (вантажника) та навальщика-свальщика. Також, в розрахунку до пенсії по віку в розділі 1 «Обчислення трудового стажу» в графі 4 «Посада або професія» зазначені професії ОСОБА_4 виключно як «навальщик» та «робітник». Водночас, відсутні будь-які записи про його трудову діяльність в колгоспі.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310 (надалі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться:

- відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

- відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи;

- відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Встановлений взірець трудової книжки колгоспника, містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (пункт 8 Основних Положень).

Отже, зміст наведених норм свідчить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 червня 2024 року у справі №120/2366/21-а.

Однак, в матеріалах справи відсутня трудова книжка колгоспника ОСОБА_4 , що підтверджує відомості про його роботу в колгоспі.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним та достатнім доказом наявності в особи статусу члена колгоспу, в тому числі, наявності членства в колгоспі ім. Б.Хмельницького, є відповідне рішення загальних зборів колгоспників цього колгоспу.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не був членом колгоспу і не працював в колгоспі, а тому домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не могло відноситися до суспільної групи господарств колгоспний двір, а відносилось до суспільної групи господарств робітничий двір, тому положення статті 120 ЦК України (в редакції 1963 року) застосуванню до даних спірних правовідносин не підлягають, у тому числі, за аналогією закону, позаяк майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права.

Крім того, наявні в копії пенсійної справи довідки №374 від 05.10.1983 та №73 від 17.04.1985, не мають для вирішення даної справи жодного правового значення, позаяк дані довідки базуються виключно на записах з погосподарських книг, а не на протоколах загальних зборах колгоспників про прийняття ОСОБА_4 в члени колгоспу.

Окрім цього, представником відповідача-позивача ОСОБА_3 адвокатом Жовніром М.Й. до матеріалів справи долучено відповідь начальника архівного відділу Калуської районної державної адміністрації №04-12/847 від 10.09.2025 до якої долучено копію протоколу №8 засідання правління колгоспу «Росія» від 02.07.1983 в частині прийняття на роботу ОСОБА_6 в якому зазначено «прийнято на роботу в тр. бриг.», а в графі рішили: рекомендувати загальним зборам уповноважених колгоспників колгоспу «Росія» прийняти в члени колгоспу слідуючих осіб ОСОБА_6 . Даний доказ суд оцінює критично, оскільки не можливо встановити чи в подальшому ОСОБА_6 було прийнято в члени колгоспу загальними зборами уповноважених колгоспників колгоспу «Росія».

За змістом ч.ч.1,3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що за встановлених обставин в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 200, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 право власності на спадкове майно за законом після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на житловий будинок з усіма господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,4621 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0122, що розташована на території с.Тужилів, Калуського району, Івано-Франківської області, земельну ділянку площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування с.Тужилів Калуського району, Івано-Франківської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:005.0154, земельну ділянку площею 0.0573 га для ведення особистого селянського господарства, місце розташування с.Тужилів Калуського району Івано-Франківської області, кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0153.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в майні колишнього колгоспного (робітничого) двору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду і протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 11.11.2025.

Головуючий: