ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/831/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/1186/24 Категорія: 304020000 Шарая Л. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги адвоката Васильєвої Любові Миколаївни в інтересах відповідача ОСОБА_1 та адвоката Фабро Євгенія Альбертовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Носова Жанна Борисівна, сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Агроко», про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними, -

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування поданого позову зазначав, що 6.10.2021 між ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_1 укладено два договори дарування земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. У відповідності до умов цих договорів, дарувальник ОСОБА_2 передав а обдарована ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку площею 2,7688 га із кадастровим номером :05:000:0685 та земельну ділянку площею 2,6539 га із кадастровим номером :05:000:0686. Цільове призначення ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і які розташовані за адресою: Черкаська обл., Чорнобаївський р-н, на території Чорнобаївської селищної ради. Цього ж дня право власності на земельні ділянки зареєстровано в ЄДР за ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що вказані договори дарування є фіктивними та вчинені без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином. Укладаючи договори, справжні наміри відповідачів були спрямовані на уникнення реального звернення стягнення на майно та уникнення реального виконання своїх грошових зобов`язань перед кредиторами.

На думку позивача, відповідач ОСОБА_2 знав, що ним 19.08.2021 скоєні кримінальні правопорушення, за які передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 369 КК України та що за ці дії стосовно нього Полтавським РУП ГУНП в Полтавській області порушено кримінальне провадження № 0000858 від 19.08.2021, здійснюється досудове розслідування. Він знав, що його протиправними діями потерпілим по зазначеному кримінальному провадженню спричинено матеріальну та моральну шкоду і що судом буде постановлено вирок, заявлені цивільні позови. Маючи вищу освіту, ОСОБА_2 розумів та передбачав негативні наслідки для себе у випадку накладення арешту на його нерухоме майно та звернення на нього стягнення з метою відшкодування шкоди. Позивач вважає, що знала про це ОСОБА_1 , як дружина. З метою уникнути накладення арешту на нерухоме майно та звернення на нього стягнення, відповідачі уклали оспорювані договори дарування.

Позивач вказує на те, що відповідачу ОСОБА_2 було відомо про постановлення 06.10.2021 слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави ухвали про накладення арешту на його майно, з позбавленням права на відчуження та розпорядження з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову).

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023 у справі № 554/887/22, провадження № 1-кп/554/387/2023 ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 369 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років. Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 : на користь держави в особі Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради - 69 019,00 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілої; на користь потерпілого ОСОБА_3 - моральну шкоду в розмірі 699 012,40 грн.; на користь потерпілої ОСОБА_4 - моральну шкоду в розмірі 700 000,00 грн.; на користь держави - витрати за проведення судових експертиз - в сумі 13 901,22 грн. Цей вирок набрав законної сили 05.03.2024.

Під час примусового виконання вироку суду в частині вирішеного цивільного позову, позивачу стало відомо, що все своє нерухоме майно, право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_2 на момент вчинення кримінального правопорушення, останній подарував близьким родичам.

Оспорювані договори дарування були вчинені після початку досудового розслідування у кримінальному провадженню від 19.08.2021 та з метою уникнення звернення стягнення за можливим майбутнім (на момент укладення договорів) вироком суду в частині задоволення цивільних позовів та про стягнення грошових коштів.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просив суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки (площа 2,7688 га, кадастровий номер :05:000:0685) укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 06.10.2021 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б.; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки (площа 2,6539 га, кадастровий номер :05:000:0686) укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений 06.10.2021 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2025 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0685, площею 2,7688 га, серії НРН 52 від 06.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Жанною Борисівною, зареєстрований в реєстрі за № 1720.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0686, площею 2,6539 га, серії НРН 54 від 06.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Носовою Жанною Борисівною, зареєстрований в реєстрі за № 1721.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі по 1 211,20 грн. з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час безоплатного відчуження земельних ділянок 06.10.2021 своїй дружині ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було достеменно відомо як про ДТП, яка сталася 19.08.2021 за його участю, так і про наявність висунутої йому підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст.369 КК України у кримінальному провадженні № 0000858, внесеного до ЄРДР 19.08.2021.

Крім того, з вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023, постановленим у справі № 554/887/22, встановлено, що ОСОБА_2 вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав частково, зокрема, по епізоду порушення Правил дорожнього руху, в частині перебування в стані алкогольного сп`яніння, яке вважав залишковим явищем після вживання напередодні алкоголю. У наданні пропозиції неправомірної вигоди службовим особам обвинувачений вину не визнав та просив суд виправдати його за недоведеністю того, що в його діях є склад такого кримінального правопорушення. У рахунок відшкодування завданих збитків потерпілим він сплатив грошові кошти в розмірі 28 000,00 грн.

Також із змісту вироку встановлено, що у зв`язку з повідомленням ОСОБА_2 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, він із 19.08.2021 по 26.08.2021 та з 08.09.2021 по 15.09.2021 перебував під вартою, був звільнений з-під варти до постановлення вироку судом у зв`язку з внесенням застави.

Отже, ОСОБА_2 розумів про відповідні наслідки таких подій та його обов`язок, як винної особи відшкодувати потерпілому шкоду.

За викладеного суд дійшов висновку, що сторони оспорюваних договорів уклали та посвідчили ці правочини з метою виведення з власності ОСОБА_2 майна, за рахунок якого можливо було б звернути стягнення під час виконання в майбутньому судового рішення про відшкодування шкоди, у зв`язку з чим цей договір є фіктивним та підлягає визнанню недійсним.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Васильєва Л.М. оскаржила його в апеляційному порядку, вказуючи, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з порушенням вимог норм процесуального та матеріального права, тому просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 06.10.2021 (момент вчинення договорів дарування) ОСОБА_2 не був боржником у виконавчому провадженні, не був відповідачем у справах, до нього не були пред`явлені позовні вимоги, у тому числі і у кримінальному провадженні, щодо нього не було відкрито проваджень у справі, він не мав зобов`язань за договором позики, не було вироку, який би набрав законної сили чи рішення суду про стягнення з нього на користь позивача коштів.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що накладений арешт і на інше майно, що належить ОСОБА_2 , а саме автомобіль Toyota Corolla, житловий будинок в с. Чорнобаївка Черкаської області, та цього майна достатньо для відшкодування присудженої вироком суду моральної шкоди позивачу ОСОБА_5 .

Також апеляційну скаргу подано представником ОСОБА_2 адвокатом Фабро Є.А., в якій він не погоджуючись з судовим рішенням, вважаючи його ухваленим з порушенням норм процесуального права, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що хоча ОСОБА_2 і був учасником ДТП, однак його вина була встановлена виключно вироком. На момент вчинення ОСОБА_2 оскаржуваних правочинів його вина не була доведена та був відсутній вирок суду.

Звертає увагу, що на момент укладення договору дарувальник не був боржником.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, що згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 19.08.2021 слідчим Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 0000858 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286 КК України. Обставинами, що свідчили про вчинення кримінального правопорушення зазначено таке: 19.08.2021 близько 13:20 ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Тойота Корола», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в м. Полтава по вул. Небесної Сотні зі сторони вул. А. Кукоби у напрямку вул. Стрітинська та в районі електромережі № 41 змінив напрямок свого руху праворуч, виїхав на тротуар, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . У результаті ДТП пішохід отримала тілесні ушкодження і була доставлена до лікарні (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 06.10.2021 у справі № 554/8049/21, задоволено клопотання старшого слідчого ВРЗСТ СВ Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000858 від 19.08.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Слідчим суддею з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (забезпечення цивільного позову), в рамках кримінального провадження накладений арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_2 з позбавленням права на відчуження та розпорядження, а саме на об`єкти нерухомого майна: земельна ділянка площею 2.6539 га, реєстраційний номер: 51, кадастровий номер: :05:000:0686, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Черкаська область, Чорнобаївський район, сщ/рада Чорнобаївська; земельна ділянка площею 2.7688 га, реєстраційний номер: 51, кадастровий номер: :05:000:0685, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Черкаська область, Чорнобаївський район, сщ/рада Чорнобаївська; будинок загальною площею 84.9 кв.м., реєстраційний номер: 10088692, адреса: АДРЕСА_1 , загальна вартість нерухомого майна: 86 454 грн.; 5/6 частини квартири загальною площею 62.2 кв.м., реєстраційний номер: 33507399, адреса: АДРЕСА_2 , загальна вартість нерухомого майна: 50 765 грн.; квартира загальною площею 35.7 кв.м., реєстраційний номер: 19896141, адреса: АДРЕСА_3 , загальна вартість нерухомого майна: 60811 грн (т. 1 а.с. 15-18).

Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.05.2023, постановленим у справі № 554/887/22, ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 369 КК України та йому призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілої в розмірі 69 019,00 грн. Стягнуто з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування майнової шкоди грошові кошти в розмірі 19 752,00 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 987,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 699 012,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 700 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 13 901,22 грн. До набрання вироком законної сили змінено стосовно ОСОБА_2 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно. Заставу, внесену за обвинуваченого ОСОБА_2 в розмірі 363 200,00 грн. повернуто заставодавцю. Зараховано в строк відбування покарання час перебування його під вартою в цьому кримінальному провадженні із 19.08.2021 по 26.08.2021 та з 08.09.2021 по 15.09.2021 (т. 1 а.с. 19-27).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.03.2024 указаний вирок суду залишений без змін, апеляційну скаргу захисників Вірабяна Е.В., ОСОБА_7 без задоволення (т. 1 а.с. 28-30).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 06.10.2021, викладеному на нотаріальному бланку НРН 52, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0685, площею 2,7688 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області. За умовами договору сторони оцінили дарунок в 111 031,03 грн. Договір укладений безпосередньо між ОСОБА_2 як дарувальником та ОСОБА_1 як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1720 (т. 1 а.с. 195-196, т. 3 а.с. 110-111).

Відомості про укладення 06.10.2021 договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0685 внесені до Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником указана ОСОБА_1 (т.1 а.с. 34-36, т. 3 а.с. 112-113).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 06.10.2021, викладеному на нотаріальному бланку НРН 54, ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0686, площею 2,6539 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Чорнобаївської селищної ради Чорнобаївського району Черкаської області. За умовами договору сторони оцінили дарунок в 106 418,68 грн. Договір укладений безпосередньо між ОСОБА_2 як дарувальником та ОСОБА_1 як обдарованою, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1721 (т. 1 а.с. 195, т.2 а.с. 98-99, т. 3 а.с. 106-197).

Відомості про укладення 06.10.2021 договору дарування земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0686 внесені до Державного реєстру прав на нерухоме майно, власником указана ОСОБА_1 (т.1 а.с.31-33, т.3 а.с. 108-109).

Витребувані у приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Носової Ж.Б. матеріали, зібрані нотаріусом 06.10.2021 до посвідчення оспорюваних договорів дарування свідчать про те, що арешти, обтяження, заборони щодо відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0686 площею 2,6539 га та земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0685 площею 2,7688 га відсутні, інформація щодо внесення ОСОБА_2 до Єдиного реєстру боржників відсутня (т. 1 а.с. 195- т. 2 а.с. 250).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.09.2008 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу від 06.10.2021, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 24.09.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 213-214).

Згідно долученого представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Васильєвою Л.М. листа Шевченківського відділу ДВС у м. Полтава Східного міжрегіонального управління МЮ від 11.10.2024 № 132246, на виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження № 75787939, до складу якого входять виконавчі провадження:

- № 70518179, відкрите на підставі виконавчого листа № 554/5498/22 від 08.11.2022, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його утримання, розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 04.07.2022 року на період навчання, до 30.06.2025 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. За період з 21.04.2023 по 01.10.2024 на користь стягувача перераховано грошові кошти у загальній сумі 38 119,47 грн.;

- № 74696928, відкрите на підставі виконавчого листа № 554/887/22 від 25.03.2024, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 699 012, 40 грн. За період з 15.04.2024 по 01.10.2024 стягнуто 18 688,83 грн., з яких 2 296, 54 грн. перераховано для погашення витрат виконавчого провадження та виконавчого збору та 16 706,29 грн. перераховано на користь стягувача;

- № 74967352, відкрите на підставі виконавчого листа № 554/887/22 від 25.03.2024, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Держави судових витрат у розмірі 13 901, 22 грн. Станом на 01.10.2024 грошові кошти не перераховувались;

- № 75044838, відкрите на підставі виконавчого листа № 554/10694/22 від 13.05.2024, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та небільше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця починаючи з 03.10.2022 року до досягнення дітьми повноліття. За період з 29.07.2024 по 01.10.2024 стягнуто грошові кошти в сумі 3 577,61 грн.

Станом на 01.10.2024 з боржника ОСОБА_2 стягнуто 60 767,91 грн., залишок боргу складає 766 386, 15 грн. (т. 3 а.с. 53-54).

Відповідно до долученого відповідачем ОСОБА_2 листа ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» від 29.11.2024 № 15/10-1/57901Кл, за проханням засудженого ОСОБА_2 по виконавчому провадженню № 74696928 стягувачу ОСОБА_3 28.11.2024 перераховано кошти в сумі 87,51 грн., у подальшому утримання і перерахування будуть проводитися в розмірі 25 % загальної суми заробітку (т.3 а.с. 155).

Відповідно до скріншотів про перерахування грошових коштів, ОСОБА_2 на картковий рахунок ОСОБА_3 , а саме: ІНФОРМАЦІЯ_4 10 000,00 грн., 25.11.2022 4 000,00 грн., 23.02.2023 3 000,00 грн., 28.01.2022 5 000,00 грн., 20.09.2021 6 000,00 грн. Сторонами справи визнано ту обставини, що кошти були перераховані позивачу, як потерпілому у кримінальному провадженні для відшкодування спричиненої шкоди (т. 3 а.с. 199-201).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що оспорювані договори дарування, укладені між відповідачами, містить ознаки фраудаторного правочину. Вважає, що ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулось із метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Зокрема, знаючи про скоєнні ним кримінальні правопорушення, за які передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 369 КК України, а також усвідомлюючи, що завдав потерпілим матеріальну та моральну шкоду, ОСОБА_2 відчужив своїй дружині ОСОБА_1 належні йому на праві власності земельні ділянки з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (частина перша статті 717 ЦК України).

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як:

фіктивного (стаття 234 ЦК України);

такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України);

такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року справа № 757/50206/20-ц (провадження № 61-9221св23) вказано, що:

«цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України)».

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20 (провадження № 61-2612св23)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2024 року у справі № 754/622/21 (провадження № 61-15620св23) зазначено, що: «апеляційний суд не звернув уваги, що кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна. Тому мотивувальну частину постанови суду апеляційної інстанції слід змінити з урахуванням висновків, викладених в цій постанові.

У даній справі установлено, що 19.08.2021 року ОСОБА_2 став учасником ДТП, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_6 завдано тілесних ушкоджень.

На час укладення спірних правочинів, відповідачі достовірно знали про висунуту підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 369 КК України у кримінальному провадженні №0000858, внесеного до ЄРДР 19.08.2021, а тому усвідомлювали цивільно-правові наслідки, які можуть настати внаслідок вчинення даного ДТП, у тому числі щодо відшкодування шкоди.

Та обставина, що на час укладення договорів дарування були відсутні заборони на вчинення правочинів, не свідчить про те, що вказані договори не вчинені з метою приховання наявного майна та уникнення стягнення боргу.

Крім того та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Колегія суддів також враховує той факт, що зобов`язання ОСОБА_2 залишається наразі не виконаним.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що наявне інше майно на яке накладено арешт та якого достатньо для відшкодування моральної шкоди, не підтверджені належними доказами щодо орієнтовної вартості такого майно та чи співмірна вона з непогашеною заборгованістю ОСОБА_2 перед позивачем.

Сукупність наведених обставин свідчить про те, що ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому нерухомого майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на це його майно як боржника. Оспорюваний договір, укладений між відповідачами, спрямований на перехід права власності на земельні ділянки із метою приховання майна від виконання в майбутньому вироку суду про стягнення моральної шкоди із ОСОБА_2 .

Для цього висновку не мають юридичного значення відсутність на день укладення договору дарування судового спору позивача з боржником (див. постанову Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 686/25886/22 (провадження № 61-3937св24).

Викладені в апеляційних скаргах доводи жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують.

Судом першої інстанції надано вірну оцінку обставинам, які дозволяють кваліфікувати оспорюваний правочин як фраудаторний, а саме: контрагент договору - дружина; безоплатність договору; час укладення; відкриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційні скарги адвоката Васильєвої Любові Миколаївни в інтересах відповідача ОСОБА_1 та адвоката Фабро Євгенія Альбертовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Судді: