ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1565/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/947/24 Категорія: 301010300 Колісник Л. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Василенко Л.І., Новікова О.М.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник ОСОБА_1 адвокат Сіренко Олександр Васильович;

відповідачі ОСОБА_2 , Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про поділ майна, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та зняття арешту,

в с т а н о в и в :

У провадженні Канівського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа № 697/947/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про поділ майна, визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя та зняття арешту.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.07.2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 18000 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт отримання відповідачем послуг адвоката та понесених ним витрат. Позивачем та його представником будь-яких клопотань про зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, доводів щодо їх не співмірності подано до суду не було.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить його скасувати, у заяві представника відповідача про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення суду є незаконним, ухвалене з грубим порушенням процесуального законодавства, та таким, що підлягає скасуванню.

Посилається на ч. 6 ст. 270 ЦПК України та вказує, що згідно даної статті «питання про ухвалення додаткового рішення не вирішується, якщо рішення оскаржено».

Вказує, що 11.07.2025 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на основне рішення Канівського міськрайонного суду від 03.07.2025 року, у зв`язку з чим 14.07.2025 року подала до Канівського міськрайонного суду Черкаської області заяву про неможливість ухвалення додаткового рішення на підставі ч. 6 ст. 270 ЦПК України.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував норму ч. 6 ст. 270 ЦПК України, подану заяву про неможливість ухвалення додаткового рішення суду та безпідставно ухвалив додаткове рішення.

Вважає, що додаткове рішення ухвалено за відсутності в суду повноважень, що є істотним порушенням норм процесуального права та підставою для скасування згідно з п. 1 ч. 1 ст. 311 ЦПК України.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції додаткове рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 07.05.2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про поділ майна, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя та зняття арешту.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.07.2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Встановлено відповідачу та представнику відповідача строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

08.07.2025 року від представника ОСОБА_2 адвоката Бовшика М.Ю. надійшла до суду заява про долучення доказів понесених судових витрат на правничу допомогу в якій просить ухвалити додаткове судове рішення.

На підтвердження вказаних витрат, адвокат Бовшик М.Ю. надав суду квитанцію до прибуткового касового ордера № 26 відповідно до якої ОСОБА_2 сплатила 18 000 грн., звіт та детальний опис робіт виконаних адвокатом, та здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт від 08.07.2025 року до Договору № 26 від 24.04.2023 року, Договір № 26 про надання правової допомоги.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1,2 статті 133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч.ч.1,2 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 710/1367/20 (провадження № 61-18295св23), в додатковій постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 904/1101/23, в ухвалі Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 638/6853/21 (провадження № 61-16912св23) зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, зокрема і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Про подання доказів понесення витрат на правничу допомогу, але за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, роз`яснено судам і в п. 102 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що сторона відповідача адвокат Бовшик М.Ю. у судовому засіданні до закінчення дебатів заявив клопотання про надання часу для подання доказів понесення відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, у відповідності до абз. 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Заяву про ухвалення додаткового рішення подано 08.07.2025 року, тобто у строк передбачений ч. 8 статті 141 ЦПК України.

Докази надані на підтвердження понесених судових витрат датовані днем подання заяви (08.07.2025 року), окрім договору про надання правничої допомоги № 26 від 24.04.2024 року (а.с.160 - 168).

Представником ОСОБА_2 адвокатом Бовшиком М.Ю. не порушено строків подання доказів необхідних для відшкодування витрат на правничу допомогу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)).

14.07.2025 року від ОСОБА_1 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшла заява щодо неможливості ухвалення додаткового рішення у даній справі. Заява мотивована тим, що 11.07.2025 року подано апеляційну скаргу на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 03.07.2025 року. Заявник послалася на ч. 6 ст. 270 ЦПК України та зазначила, що питання про ухвалення додаткового рішення не вирішується, якщо рішення оскаржено (т. 1, а .с. 180).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що: «із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства … Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони … Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо. Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 вересня 2020 року у справі № 904/3583/19 вказано, що: «у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

ОСОБА_1 у своїй заяві щодо неможливості ухвалення додаткового рішення від 14.07.2025 року щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь ОСОБА_2 не навела обґрунтувань неспівмірності їх розміру.

Не приймаються до уваги колегією суддів доводи апеляційної скарги стосовно того, що додаткове рішення суду є незаконним, ухвалене з грубим порушенням процесуального законодавства, а саме у зв`язку з тим, що суд першої інстанції в супереч ч. 6 ст. 270 ЦПК України ухвалив додаткове рішення, яке не підлягало ухваленню, виходячи з наступного.

Статтею 270 ЦПК України передбачає можливість ухвалення судом, що ухвалив рішення за заявою учасників справи чи власної ініціативи ухвалити додаткове рішення суду.

Норма ст. 270 ЦПК України не передбачає неможливості ухвалення додаткового рішення суду у разі оскарження стороною основного рішення суду в апеляційному порядку, як і відсутня ч. 6 ст. 270 ЦПК України на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі. А тому, зазначені твердження скаржника про неможливість ухвалення судом першої інстанції додаткового рішення суду є надуманими та не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення суду.

Не приймаються до уваги колегією суддів також доводи скаржника стосовного того, що судом першої інстанції допущено істотне порушенням норм процесуального права, яке є підставою для скасування додаткового рішення суду згідно з п. 1 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, виходячи з наступного.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині передбачені ст. 376 ЦПК України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 311 ЦПК України визначено зміст заяви про усиновлення дитини.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції п. 1 ч. 1 ст. 311 ЦПК України також є помилковими, та не є підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення суду.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 також не містить обґрунтувань неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу понесених відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо надісланих ОСОБА_1 на адресу Черкаського апеляційного суду доповнень від 17 липня 2025 року, 21 липня 2025 року до апеляційної скарги на додаткове рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦПК України у разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи, в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

З матеріалів справи вбачається, що надсилаючи апеляційному суду доповнення до апеляційної скарги від 17 липня 2025 року, 21 липня 2025 року, ОСОБА_1 не надала суду доказів надсилання відповідних доповнень іншим учасникам справи, а тому зазначені доповнення у відповідності ч. 2 ст. 364 ЦПК України колегією суддів не враховуються.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що додаткове рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 29 жовтня 2025 року.

Судді