Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/108/25
Справа № 279/5945/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Гонцовською Л.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 (дистанційно), розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/5945/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Немішаївської селищної ради про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому зазначила, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дитина ОСОБА_4 . Дитина на постійній основі проживає з позивачем. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини заявниця несе самостійно. На сьогоднішній день позивач та відповідач проживають окремо і постало питання визначення місця проживання дитини. Оскільки місце реєстрації у батьків малолітньої дитини різне, то позивач вважає за необхідне визначити місце проживання доньки з нею. Мати з донькою фактично проживають у АДРЕСА_1 з 2021 року. Донька відвідує дитячий садочок, що підтверджено відповідною довідкою. Позивач відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків. 26.07.2022 р. позивач одружилася з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Усі витрати на утримання дитини оплачуються позивачем. Окрім того, позивачем багато уваги приділяється належному розвитку дитини, її соціалізованості, умінню спілкуватися із однолітками, комунікативним якостям, розвитку здібностей, необхідних для відвідування школи. Проти спілкування з дитиною батька позивач не заперечує. Позивач має реальну можливість належним чином утримувати дитину та оперативно, перебуваючи поруч, вирішувати поточні питання життєдіяльності дитини, в т.ч. розумові.

Просить визначити місце проживання малолітньої дитини з нею.

На початку судового розгляду відповідачпозовні вимоги не визнав.

Представник відповідача направив відзив на позовну заяву, в якому вказав, що відповідач повністю заперечує проти позову, оскільки вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. 2016 року ОСОБА_3 (надалі по тексту - Відповідач) та ОСОБА_6 (надалі по тексту - Позивач) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідача з позивачем народилась спільна дитина донька ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження дитини (копія надається). Проживання з позивачем однією сім`єю виявилось невдалим. Сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження сім`ї стало суперечити їхнім інтересам. У зв`язку із чим вони припинили сімейні стосунки і разом припинили проживати. Обставини, викладені в позовній заяві від 09.09.2024, не відповідають дійсності, зокрема, в позові зазначено, що дитина на постійній основі проживає з позивачем. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно , що відповідач з 2021 року на постійній основі не проживає з дитиною . В квітні 2020 року позивач покинула відповідача із дитиною. З донькою позивач довгий час (з квітня 2020 по серпень 2022 р.) не спілкувалась, матеріальної допомоги не надавала, по суті самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавилась життям та здоров`ям дитини, не провідувала її. Після фактичного розлучення, їхня донька до кінця серпня 2024 року постійно проживала з відповідачем. Відповідач повністю опікувався інтересами і потребами дитини, піклувався про неї, займався вихованням, слідкував за розвитком та здоров`ям дитини. Дитина, ОСОБА_4 , відвідувала Малозубівщинський заклад дошкільної освіти Коростенської міської ради з 05.09.2022 року по 30.08.2024 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Коростенської міської ради "Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 ", орган опіки та піклування визначив місце проживання малолітньої доньки з відповідачем ОСОБА_3 . У серпні 2022 року позивач з`явилась та заявила про бажання виховувати спільну доньку, з приводу чого між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про порядок виховання доньки. Позивач періодично забирала на декілька днів доньку, а потім її повертала. Відповідач ніколи не перешкоджав і не має наміру у подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. У кінці серпня 2024 року позивач вчергове на декілька днів забрала доньку та мала її повернути в останню суботу серпня, так як дитина 2 вересня мала йти на перший дзвоник в перший клас, але так і не повернула. 01.09.2024 відповідач разом із своєю дружиною їздили за відомим місцем проживання позивача, з метою забрати дитину, оскільки 02.09.24 їй потрібно було йти в школу. Приїхавши за місцем перебування дитини, позивач викликала працівників поліції, оскільки виник спір з приводу виховання дитини. При приїзді працівників поліції, останні попросили позивача вивести з будинку дитину для побачення з батьком. При спілкуванні з дитиною, остання в присутності осіб, які були на місці події, виявила бажання жити з батьком, а маму періодично відвідувати. Нехтуючи інтересами дитини, яка постійно проживала з батьком, позивач дитину не повернула. Згідно листа Коростенського міського ліцею №2 імені Володимира Сингаївського Житомирської області, доведено до відома, що учениця 1-А класу ОСОБА_4 , не приступила 02.09.2024 до навчання, чим порушуються права на освіту. Всі питання, до моменту не повернення позивачем дитини, щодо виховання доньки вирішувалися відповідачем без участі та підтримки з боку позивача. Дитина знаходилась на повному утриманні відповідача. Для розвитку дитини відповідач прикладав всі свої зусилля та можливості. Виходячи з того, що весь час донька проживала з відповідачем, він займався її вихованням та піклуванням, водив її до дитячого садка, донька прив`язана до нього. Позивач ніколи надовго не залишалась з донькою, не виявляла проявів самостійного виховання доньки, то вважає, що суд повинен врахувати ці обставини та визначити місце проживання дитини з ним. До позовної заяви позивачем надано довідку №732 від 02.09.2024 на підтвердження того, що позивач з дитиною проживають за адресою селище Немішаєве Бучанського району Київської області з 2021 року по теперішній час. Зазначена інформація не відповідає дійсності, так як донька після фактичного розлучення до кінця серпня 2024 року постійно проживала з відповідачем, відвідувала Малозубівщинський заклад дошкільної освіти Коростенської міської ради з 05.09.2022 року по 30.08.2024 року, її місце проживання було визначено з відповідачем, згідно висновку органу опіки та піклування. В нього немає наміру розлучити маму з дитиною, тому позивач у разі не визначення місця проживання дитини за нею не буде обмежена у своєму праві на спілкування з донькою, турбуватися про неї та приймати участь у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості із відповідачем щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. За обставин, які склалися, відповідачем створені найкращі умови для дитини, в неї є належні житлові умови, де вона відпочиває, проводить свій вільний час від садка. Виходячи з інтересів доньки, відповідач вважає за доцільне залишити її на його утриманні та вихованні за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач понад усе любить свою донечку, має змогу забезпечити її всім необхідним. Таким чином, проживання доньки разом із відповідачем відповідає її інтересам. Разом з тим, відповідач ніколи не чинив та не чинитиме жодних перешкод для спілкування позивача із донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлення піклування мами. Відповідач не заперечує і навіть підтримує положення сімейного законодавства, що кожен з батьків має право брати участь у вихованні своєї дитини. Виходячи з вищенаведеного, просив у задоволенні позовної заяви про визначення місця проживання дитини, відмовити повністю.

Представником позивача направлено заяву, в якій позивач вважає за необхідне надати додаткові пояснення щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та докази виховання дочки позивачем у період, який заперечує відповідач, тобто до серпня 2024 р. Вказане підтверджено спільними з дитиною фотознімками, довідками про відвідування лікарів. Також позивач вважає на необхідне довести до відома суду наявні відеодокази, де перебуваючи в родині відповідача доньку примушували називати матір «тьотьою». Окрім того, слід зазначити, що у період до серпня минулого року, саме позивач приїздила з с.Немішаєве Бучанського району Київської області до місця проживання відповідача в м.Коростень Житомирської області (або за будь-яким місцем проживання відповідача в певний період) за дочкою і після певного часу проживання дитини з Позивачем останній же дочку відвозив Відповідачу. Відповідач жодного разу за усі роки життя дочки особисто не приїздив за нею до мами, а тільки «дозволяв» і одноосібно вирішував коли і скільки мати може бачитися чи спілкуватися з дитиною. Усі докази з боку відповідача у справі свідчать про особисте неприязне відношення з боку відповідача до позивачки, а не про безмежну любов до дитини. У період проживання з батьком дитина елементарно не знала української мови, бо фактично не відвідувала дитячий садочок, дочка більше любила співмешканку відповідача Аню, з якою у теперішній час виявляє бажання бачитися та спілкуватися, так як остання постійно перебувала з нею вдома. З татом дочка спілкуватися не хоче і заставити дитину любити тата та спілкуватися з ним позивач не в силі. Для цього потрібні дії з боку батька, а вони відсутні. Раз на тиждень відповідач надсилає позивачу повідомлення зі змістом «як дитина?», на що отримує відповіді типу «нормально», «на площадці». На такій переписці цікавість з боку батька припиняється. Просила також врахувати, що 20.11.2024 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області видано судовий наказ у справі No939/2348/24 про примусове стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дочки. Судове рішення відповідачем не виконується в добровільному порядку. З 27.08.2024 р. відповідач жодного разу не намагався зустрітися з дитиною та жодного разу не поцікавився що потрібно дитині, в т.ч. фінансово. Єдина мета забрати дочку і не давати її матері. Коростенським ВДВС у Коростенському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м.Київ) 21.01.2025 р. відкрите виконавче провадження №76849501 по примусовому стягненню аліментів з відповідача. Просить викладене врахувати при розгляді справи та долучити в якості доказів. Усі додатки, додані до заяви, наявні у позивача так як були надані йому попередньо в межах розгляду судом іншої справи.

Відповдіачем було заявлено клопотання, яке судом було задоволено та ухвалою суду від 24.01.2025 року по справі призначено судово-психологічну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинялось, однак експерта установа повідомила, що рахунок вартості судової психологічної експертизи №2681 від 11.07.2025 року не сплачено, тому ухвала про її призначення залишена без виконання, тому провадження по справі поновлено.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили визначити місце проживання дитини з матір`ю, оскільки батьками не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, заперечуватли проти їх задоволення.

Однак, в подальшому свою позицію змінив та 20.10.2025 року подав заяву про визнання позову, повідомив про неможливість сплати експертизи через зміну особистих обставин. Вказав, що враховуючи висновок органу опіки та піклування, згідно з яким дитина бажає проживати з матір`ю, повністю визнає заявлені позовні вимоги і не заперечує проти ухвалення рішенням про задоволення позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Розгляд даної справи просив провести за його відсутності. Наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі.

В судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримала, висловила позицію органу опіки та піклування про відповідність заявленої вимоги інтересам дитини.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що їй відомо, що дитина проживає з позивачем, а відповідач бажає, щоб дитина проживала з батьком. Знайома з сторонами з 2016 року, які перестали проживати разом через конфлікти у родині.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідка, досілдившиподані письмові докази, судом встановлено, що сторони проживали без реєстрації шлюбу, мають спільну малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Дитина проживає разом з матір`ю в квартирі АДРЕСА_3 . Позивач звернулася до служби у справах дітей Немішаївської селищної ради з заявою про визначення місця проживання дитини. Розпорядженням виконавчого комітету Немішаївської селищної ради Бучанського району Київської області від 20.02.2025 року №34агд було затверджено висновок служби у справах дітей Немішаївської селищної ради про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_2 , так як це відповідає інтересам дитини.

Відповідач позовні вимоги визнав і не заперечив проти ухвалення судом рішення про задоволення позову.

Згідно акту обстеження службою у справах дітей Немішаївської селищної ради від 10.02.2025 року стан умов проживання позивача хороший, створені всі необхідні умови для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соцального розвитку. Батьки або особи, які їх замінють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За висновками Європейського суду з прав людини, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (справа «Хант проти України», №31111/04, пункт 54, рішення від 07 грудня 2006 року). Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1, ч.2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи емоційну прив`язаність дитини до позивача, сталість їх соціальних зв`язків, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини та має першочергове значення при вирішенні зазначеного спору. Входячи з наведеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, ст.157, 160, 161 СК України, ст. 51 Конституції України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , паспорт НОМЕР_1 від 08.11.2022 року, РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_5 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №315/н від 22.09.2008 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 , паспорт НОМЕР_3 від 10.09.2015 року, РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник відповідача: Вітошко Юрій Георгійович, адреса: 33001, м.Рівне, вул.Пересопницька, буд.146, оф.6, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1230 від 04.03.2017 року.

Третя особа: Служба у справах дітей Немішаївської селищної ради, місце знаходження: Київська область, Бучанський район, селище Немішаєве, вул.Садова, 3, .

Суддя Волкова Н.Я.