ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2184/24
Номер провадження: 22-ц/819/1174/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий Приходько Л. А.,

судді: Базіль Л. В.,

Бездрабко В. О.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Хобта Юрія Михайловича на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Булах Є.М., повний текст рішення складено 11 серпня 2025 року,

встановив:

У лютому 2024 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Хобта Юрій Михайлович, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував на те, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 35000.00грн, судовий збір в розмірі 840.80грн та витрати на правничу допомогу в сумі 10757.60грн, а всього 46598.40грн.

На виконання вказаного рішення 08 квітня 2021 року Херсонським міським судом Херсонської області видано виконавчий лист №766/5769/20.

30 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного вище виконавчого листа.

Вказуючи на те, що відповідачем рішення суду не виконане просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 , з підстав визначених статтею 625 ЦК України, 3% річних у розмірі 4162.82грн та інфляційні втрати у розмірі 20062.94грн. Також просив вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2025 року, яке набрало законної сили 25 березня 2021 року, позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 в рахунок виконання грошового зобов`язання 3% річних в розмірі 1424.76грн та інфляційні втрати у розмірі 4971.53грн.

Також стягнуто ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судового збору - 319.76грн та в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу - 4818.00грн.

В апеляційній скарзі адвокат Хобта Ю.М., діючи від імені ФОП ОСОБА_1 , просив заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник позивача посилався на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначав, що між сторонами існують взаємовідносини щодо відшкодування завданих збитків, а тому положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягають застосуванню, оскільки вони не включають в себе майнові елементи договорів комерційного чи товарного кредитів.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 16 лютого 2021 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 35000.00грн.

Цим же рішенням з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 840.80грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10757.60грн.

30 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65929928 з примусового виконання виконавчого листа №766/5769/20, виданого 08 квітня 2021 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завданих збитків в порядку регресу у розмірі 35000.00грн, судового збору в розмірі 840.80грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 10757.60грн.

Згідно інформації про виконавче провадження, станом на 07 лютого 2024 року, рішення суду не виконано.

Предметом позову в цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми боргу та інфляційних втрат, завданих позивачу внаслідок невиконання рішення суду.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 11 ЦК України передбачається виникнення цивільних прав та обов`язків з рішення суду. Таким чином, на підставі рішення суду можуть виникати зобов`язання, які залежно від змісту можуть бути грошовими або негрошовими.

За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц.

Отже суд першої інстанції встановивши, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів, дійшов правильного висновку, що його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України, а тому наявні підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Разом з тим, частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з положень пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Хобта Ю.М., не погоджується з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування під час розгляду справи статті 625 ЦК України із урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів, дія вказаного пункту розповсюджується на: договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22); на кредитний договір (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23).

Законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання яке виникло у зв`язку зі стягненням за рішенням суду грошових коштів за рахунок відшкодування збитків в порядку регресу та судових витрат.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є обґрунтованими, оскільки такий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22, від 21 січня 2025 року у справі № 751/3052/23.

Визначаючи розмір суми до стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат в межах заявлених вимог апеляційний суд виходить з наступних розрахунків:

Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за формулою: сума санкції = С*3*Д:365:100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

За період з 16 лютого 2021 року по 07 лютого 2024 року(1087 днів) три проценти річних складають 4162.82грн (46598,40 х 3 х 1087: 365: 100=4162.82).

Індекс інфляції за березень 2021 року - 101,7 %, квітень 2021 року - 100,7 %, травень 2021 року - 101,3 %, червень 2021 року - 100,2 %, липень 2021 року - 100,1 %, серпень 2021 року = 99,8 %, вересень 2021 року - 101,2 %, жовтень 2021 року - 100,9 %, листопад 2021 року - 100,8 %, грудень 2021 року - 100,6 %, січень 2022 року - 101,3 %, лютий 2022 року - 101,6 %, за березень 2022 року 104.5 %, квітень 2022 року 103.1 %, травень 2022 року - 102.7 %, червень 2022 року 103.1 %, липень 2022 року - 100,7 %, серпень 2022 року = 101.1 %, вересень 2022 року - 101,9 %, жовтень 2022 року 102.5 %, листопад 2022 року - 100,7 %, грудень 2022 року 100.7%, січень 2023 року 100.8 %, лютий 2023 року - 100.7 %, за березень 2023 року 101.5 %, квітень 2023 року 100.2 %, травень 2023 року - 100.5 %, червень 2023 року 100.8 %, липень 2023 року 99.4 %, серпень 2023 року = 98.6 %, вересень 2023 року 104.5 %, жовтень 2023 року 100.8 %, листопад 2023 року - 100,5 %, грудень 2023 року 100.7%.

Сукупний індекс інфляції розрахований шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період за формулою ІІС = (ІІ1:100)*(ІІ2:100)*(ІІ3:100)*…(ІІZ:100), де ІІ1 - індекс інфляції на перший місяць…, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення, становить 1.43054993.

Сума інфляційних втрат розрахована шляхом множення суми боргу на сукупний індекс інфляції мінус сума боргу становить 20062.94грн(46598.40 х 1.43054993- 46598.40 = 20062.94).

Враховуючи наведене позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на зазначене рішення суду слід змінити, збільшивши суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача у зв`язку із невиконанням грошового зобов`язання: 3% річних з 1424.76грн до 4162.82грнта інфляційні втрати з 4971.53грн до 20062.94грн.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 КУпАП належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції змінено розподіл судових витрат підлягає зміні пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до квитанції №6С67-780К-АА28-Х00Т від 08 лютого 2024 року позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені апеляційним судом в повному обсязі, судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви має буди покладений на позивача у розмірі 1211.20грн.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат за правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що згідно статті1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно з якою розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача до матеріалів справи долучено: договір про надання правової (правничої) допомоги №2007/23 від 20 липня 2023 року укладений між Адвокатським об`єднанням «НДК Смарт Партнерз» в особі керуючого партнера Хобти Юрія Михайловича та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ; додаткову угоду до договору про надання правової (правничої) допомоги №2207/23 від 20 липня 2023 року, від 31 грудня 2023 року; додаткову угоду №9 від 07 лютого 2024 року акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №2207/23 від 20 липня 2023 року; квитанцію до прибуткового касового ордера №_0702/24 від 07 лютого 2024 року про сплату ФОП ОСОБА_1 18 250.00 грн.

Отже в силу вимог частини другої статті 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати понесені позивачем на правничу допомогу мають бути покладені в повному обсязі на відповідача, оскільки позов задоволено у повному обсязі.

Оскільки апеляційна скарга задоволена в повному обсязі судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений позивачем у розмірі 1816.80 грн (платіжна інструкція №106М-СТ35-К3ВМ-Е132 від 28 серпня 2025 року), відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України має бути покладений на відповідача.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Хобта Юрія Михайловича задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2025 року змінити.

Збільшити суму стягнення з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 в рахунок виконання грошового зобов`язання 3% річних з 1424.76грн до 4162.82грнта інфляційні втрати з 4971.53грн до 20062.94грн.

Збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 судового збору за подання позовної заяви з 319,60 грн до 1211,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємцяОСОБА_1 судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 18250,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Л.А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

В. О. Бездрабко