УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Київ

справа №205/16750/24

провадження № 61-13152ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Андрієнко Вікторії Анатоліївни, на ухвалу Ленінського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року за заявою Дніпровської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Газок О», ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю

«Газок О» (далі - ТОВ «Газок О»), Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном.

Разом із позовною заявою Дніпровська міська рада звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд: 1) заборонити державним реєстраторам, ОСОБА_1 та будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівлю-продаж, міну, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; 2) заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію прав власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову у справі щодо нерухомого майна, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:

101.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року заяву Дніпровської міської ради задоволено.

Заборонено державним реєстраторам, ОСОБА_1 та будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівлю-продаж, міну, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Заборонено державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії (у тому числі реєстрацію та перереєстрацію прав власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку, інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову у справі щодо нерухомого майна, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Ухвала підлягала до негайного виконання.

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що є наявністю достатніх підстав вважати, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Застосовані види забезпечення позову

є співмірними та мають на меті лише заборонити подальше відчуження нерухомого майна, проведення відносно нього реєстраційних дій.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції, враховуючи суть заявлених позовних вимог, виходив із того, що позивачем наведено достатньо аргументів, які підтверджують, що існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та застосовані види забезпечення позову є співмірними та мають на меті лише заборонити подальше відчуження нерухомого майна, проведення відносно них реєстраційних дій.

У жовтні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Андрієнко В. А,

із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду

із касаційною скаргою на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 24 вересня 2025 року, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати. Ухвалу суду першої інстанції скасувати у частині заборони державним реєстраторам, ОСОБА_1., будь-яким особам вчиняти дії по передачі іншим особам та переоформленню документів щодо найму, оренди нерухомого майна, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, та у частині заборони державним реєстраторам вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та вчиняти будь-які дії щодо внесення записів про найм, оренду нерухомого майна, яке розташовано за адресою:

АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, і

у цій частинівідмовити у задоволення заяви Дніпровській міській раді

про забезпечення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є незаконними у зв`язку з неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права,

неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для заявника, вжиті заходи забезпечення позову є неспівмірними, оскільки останні фактично порушують його права, як добросовісного набувача спірного майна та фактично забороняють власнику розпоряджатися своєю власністю, що є перешкодою для передання майна в оренду. Зазначає, що заява про забезпечення позову не обґрунтована щодо реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду та не надано доказів на підтвердження вимог заяви про забезпечення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Андрієнко В. А, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що Дніпровська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «Газок О», ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном. Одночасно із позовом Дніпровська міська рада подала заяву про забезпечення позову. Заява про забезпечення позову мотивована наявністю у позивача припущень, що невжиття таких заходів забезпечення позову може у подальшому істотно ускладнити ефективний спосіб захисту та поновлення порушених прав позивача, оскільки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міській раді стало відомо, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О.,

як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19 жовтня 2019 року внесено запис про право власності № 33800355 за ОСОБА_2 , однак спірна земельна ділянка не передавалась ОСОБА_2 або будь-якій іншій особі під будівництво чи користування. У подальшому,

між ОСОБА_3 та ТОВ «Газок О» було укладено іпотечний договір від 25 жовтня 2019 року, предметом якого було нерухоме майно, а саме автозаправна станція, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною

площею 2,6 м кв. На підставі іпотечного договору № 406 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про іпотеку № 33860672, запис про обтяження № 33860704, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101. Далі, на підставі нотаріально посвідченої заяви від 30 листопада 2019 року № 406 вказане нерухоме майно за іпотечним договором перейшло до ТОВ «Газок О» про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис про право власності

№ 34489560, на об`єкт нерухомого майна реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року у справі № 904/54/23 було забезпечено позов шляхом накладення заборон на відчуження спірного об`єкту нерухомості, проте з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заявнику стало відомо,

що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу

Рудкевич Є. В., як державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 листопада 2024 року внесено запис про право власності № 57435659 за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Зазначено, що існує досить висока ймовірність відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб, що може значно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав

або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки:

1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав;

2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними

із заявленими позивачем вимогами.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати

у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому,

що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

у залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 15 липня 2022 року у справі № 910/4445/21 зазначено, що у разі звернення особи до суду з немайновою позовною вимогою, задоволення якої не вимагатиме примусового виконання судового рішення, має застосуватися та досліджуватися не така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, позаяк позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, врахував предмет спору, здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких здійснено звернення до суду.

Апеляційний суд вірно вказав, що вжиті судом заходи забезпечення позову та правові наслідки їх застосування не призведуть до невиправданих і надмірних обмежень прав відповідача, заходи забезпечення позову є тимчасовими, їх дія пов`язана з перебуванням справи у провадженні суду та обмежена встановленими статтею 158 ЦПК України часовими межами. У цей період відповідні заходи мають легітимну мету, прямо передбачену національним законодавством, а саме забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову, тому їх вжиття не може оцінюватися як втручання у право особи на мирне володіння майном.

Встановивши, наявність зв`язку між вказаним заходом забезпечення позову

і предметом спору, права і обов`язки сторін, що брали участь у справі співмірність

і адекватність заходу із заявленими Дніпровською міською радою вимогами, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги спростовуються вищенаведеним, зводяться

до власного тлумачення норм матеріального тапроцесуального права та до незгоди з судовими рішеннями, висновків суду не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, не можуть бути підставою для їх скасування.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається,

що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидними і не викликають розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Андрієнко Вікторії Анатоліївни,

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року за заявою Дніпровської міської ради про забезпечення позову у справі за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Газок О», ОСОБА_2 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць