Справа № 635/13/24
Провадження по справі № 2/635/1414/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Березовської І.В.,

секретар судового засідання Панас О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,

треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В., яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №18776 від 21 серпня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 грудня 2007 року в розмірі 39794,72 гривень, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що на початку грудня 2023 року вона через єдиний портал державних послуг Дія дізналася про те, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.С. було звернуто стягнення на її доходи та про те, що її кошти арештовані. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження їй стало відомо, що 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №18776 про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» суми боргу в розмірі 39144,72 гривень за кредитним договором №0 від 21 грудня 2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Зі змісту зазначеного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості у розмірі 39144,72 гривень проводиться за період з 20 квітня 2012 року по 11 березня 2020 року, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 26604,40 гривень, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 3506,92 гривень, строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 9033,40 гривень, крім того стягнуто плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 650,00 гривень.

На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. було відкрито виконавче провадження №63167204 від 30 вересня 2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 39794,72 гривень.

Постанова про відкриття виконавчого провадження №63167204 від 30 вересня 2020 року, постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 30 вересня 2020 року в розмірі 3979,47 гривень, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 669,00 гривень від 30 вересня 2020 року, постанова про арешт майна боржника від 30 вересня 2020 року, постанова про розшук майна боржника від 05 жовтня 200 року, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05 жовтня 2020 року, постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 20 жовтня 2021 року, копія виконавчого напису, копія договору відступлення права вимоги позивачу всупереч вимогам ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження» не направлялись.

Позивач зазначає, що виконавчий напис від 21 серпня 2020 року за реєстровим №18776 було учинено без попередження боржника, без направлення їй письмової вимоги та без надання нотаріусу документів, що підтверджують безспірність суми боргу.

Позивач вважає, що стягнення з неї грошових коштів здійснюється неправомірно, оскільки нотаріусу не надано ніяких належних розрахунків існуючої заборгованості та кредитного договору.

Крім того, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 21 грудня 2007 року в розмірі 75104,45 гривень. Рішення набрало законної сили.

Позивач зазначає, що вона категорично заперечує, що в неї існує перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» будь-яка заборгованість.

Отже, приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи є зазначена заборгованість безспірною.

Позивач вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що діюча редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачає можливість вчинення виконавчого напису на договорі, який нотаріально не посвідчений.

Також, позивач посилається на те, що 21 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0 за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 9279000,00 гривень зі сплатою 13% річних, з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2014 року.

Отже, строк кредитування закінчився в січні 2015 року, і з цього часу у кредитора виникло право вимоги за кредитним договором.

Відтак слідує, що після закінчення строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати проценти, комісію та пеню, а має право на отримання окрім суми боргу двох видів плати: 1) компенсації втрат від інфляції за весь час прострочення, 2) трьох процентів річних від простроченої суми.

Тому, нарахування кредитором визначених кредитним договором процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтується на нормах матеріального права, а отже, свідчить про спірність таких нарахувань.

Таким чином, вчиняючи 21 серпня 2020 року виконавчий напис реєстровий №18776, нотаріус не звернув уваги на те, що до загального розміру заборгованості були включені суми, які не могли бути нараховані банком. За таких обставин, достатніх підстав для вчинення виконавчого напису не було.

Позивач вважає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з тим, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням норм діючого в Україні законодавства, зокрема, з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та за відсутності підстав вважати, що заборгованість є безспірною, а також на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №18776 від 21 серпня 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 грудня 2007року в розмірі 39794,72 гривні, у виконавчому провадженні № 63167204.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

06 березня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» О.В. за підписом генерального директора Іжаковського О.В.

Відповідач посилається на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідач посилається на те, що здійснення виконавчого напису нотаріусом врегульовано ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів», за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а також вимогами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року за №282/20595. Представник відповідача, зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а тому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна і це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (Постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс 17).

Верховний суд України в Постанові від 20 травня 2015 року по справі №6-158цс15 вказав, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості, або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Договір на якому вчинено виконавчий напис не містить заборон, або будь яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу захисту майнових інтересів товариства, а так/само, чинне законодавство України також не містить будь-яких обмежень щодо вчинення виконавчого напису, що цілком підтверджує правомірність вчинених дій Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та нотаріусом, оскільки, приватному нотаріусу були надані всі документи для вчинення наведеної нотаріальної дії, що в повній мірі спростовує позовні вимоги позивача, оскільки, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис, діяли в межах правового поля.

Представник відповідача, зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про погашення боргу за кредитним договором та виконання своїх зобов`язань в повному обсязі, відтак, стверджувати про відсутність підстав для вчинення стягувачем виконавчого напису нотаріуса, немає. Позивач не надає також альтернативного розрахунку заборгованості. Якщо позивач вважає, що нею сплачені кошти в іншій сумі, а бо борг за кредитним договором сплачено, то таке твердження має бути підкріплене відповідними доказами наданням відповідних квитанцій про погашення суми боргу, альтернативного розрахунку заборгованості. Однак, позивач лише наголошує на тому, що відповідач не надав належних доказів та не довів розмір існуючої заборгованості, при цьому, жодним чином, не спростовує його іншими доказами.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» є правонаступником права вимоги виконання зобов`язання від первісного кредитора та є новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги, який було надано приватному нотаріусу при вчиненні виконавчого напису, що підтверджує статус нового кредитора у даних кредитних зобов`язаннях. Приватним нотаріусом було перевірено такий договір та статус стягувача, як нового кредитора.

При переході права вимоги від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було передано від попереднього кредитора суму заборгованості позивача за кредитним договором, яка існувала на момент відступлення права вимоги. Отже, на момент відступлення права вимоги, заборгованість позивача за кредитним договором була наявною. Підтверджуючі документи були надані нотаріусу при вчинення виконавчого напису. Відтак, твердження про відсутність боргу не відповідає фактичним обставинам.

При вчиненні виконавчого напису нотаріусу, не пропущено і строку на вчинення виконавчого напису.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц), а відкриття провадження у судовій справі відбувається у зв`язку із наявністю спору між сторонами, як правило, щодо існування заборгованості або з приводу її розміру та/або розміру штрафних санкцій. Під час судового розгляду справи позивач має довести, а суд встановити факт існування заборгованості, її розмір, право позивача на її стягнення. Тому, підстав для твердження про те, що стягувачем неправомірно здійснено дії щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса, є безпідставними.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» генеральний директор Іжаковський О.В. також зазначає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зудер`янц В.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких нотаріусом було вчинено виконавчий напис №18776 від 21 серпня 2020 року; з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» належним чином засвідчену копію кредитного договору №0 від 21 грудня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_5

31 травня 2024 року на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 28 травня 2024 року генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковським О.В. надано інформацію за витребуваними доказами.

30 жовтня 2024 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги діє представник адвокат Врагова І.І., відповідно до якої позивач просить про розподіл судових витрат.

12 листопада 2024 року до суду надійшли заперечення генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» Іжаковського О.В. на заяву про розподіл судових витрат.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 січня 205 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Врагової І.І. про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в якості співвідповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Врагова І.І. у судове засідання не з`явилися, представник позивача адвокат Врагова І.І. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» відзиву на позов не надало, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не зверталося.

Треті особи приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили.

Треті особи письмових пояснень на позов не надали, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертались.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.За умовами вказаного договору, банк надав ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 92790,00 гривень, з кінцевим терміном повернення 19 грудня 2014 року.Відповідно до п. 1.3.1. договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, що рахується з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00 % річних.

27 січня 2015 року ОСОБА_6 та позивач по справі ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом №46, під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , виданий 27 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції).

21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №18776, про стягнення з ОСОБА_2 , яка є боржником за кредитним Договором №0 від 21 грудня 2007 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договорами 05/12 від 20 квітня 2012 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором за період з 20 квітня 2012 року по 11 березня 2020 року в розмірі 39144,72 гривень та за вчинення виконавчого напису плати в розмірі 650,00 гривень.

30 вересня 2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. відкрито виконавче провадження № 63167204 з виконання виконавчого напису №18776, вчиненого 21 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 20 квітня 2012 року по 11 березня 2020 року в розмірі 39144,72 гривень та 650,00 гривень плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс", заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", ОСОБА_2 , приватний виконавець Малкова М.В., Товариство з обмеженою відповідальністю "Кампсіс Лігал" про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувача його правонаступником задоволено. Замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (, юридична адреса: вул. Харківське Шосе, 201/203, літ. 2А, оф. 602, м. Київ) у виконавчому провадженні № 63167204 з примусового виконання виконавчого напису № 18776 від 21 серпня 2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості. Ухвала набрала законної сили.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 ЗУ «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 гл. 16 розд. ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Так, згідно зі ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Згідно пункту 1 цього Переліку, виконавчі написи на договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, вчиняються лише тоді, коли такі договори посвідчені нотаріально.

Пункт 2 Переліку, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис на договорі кредиту, що не є нотаріально посвідченим, втратив свою силу згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року.

Разом з тим, ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» містить імперативну норму про те, що виконавчий напис нотаріуса видається лише якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, у відносинах під юридичними особами - не більше року, або ж законом встановлений більший строк давності для певної конкретної вимоги.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 ЗУ «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні. Суд зазначає, що заперечень чи доказів на спростування викладених позивачем обставин, відповідачем не надано. Так, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів безспірності оспорюваного виконавчого напису, в тому числі: належним чином нотаріально завіреного договору, банківських виписок за період заборгованості, який зазначений в оспорюваному виконавчому написі, розрахунків суми заборгованості та відсотків за період заборгованості виконавчого напису, повідомлень про порушення основного зобов`язання, доказів про належне повідомлення боржника щодо заборгованості, довідки про відсутність спору на момент звернення з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріусом. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, нотаріус належним чином переконався у безспірності розміру сум, встановив, у якому розмірі виникла заборгованість, як по тілу кредиту, так і по відсоткам.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 6 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, виходячи з наведеного, враховуючи, що у суду відсутні будь-які відомості на підтвердження тієї обставини, що на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису у нотаріуса були наявні документи, які б свідчили про безспірність заборгованості за кредитним договором, а також те, що кредитний договір був нотаріально посвідчений, суд вважає позов до Товариста з обмеженою відповідальністю "Дебет Форс" обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується вимог позивача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал», то слід зазначити наступне.

Позивач звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал».

Судомвстановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал»відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал», а Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал»відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 00 на загальну суму 31736,55 гривень.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2024 року замінено стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому провадженні № 63167204 з примусового виконання виконавчого напису № 18776 від 21 серпня 2020 року про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості. Ухвала набрала законної сили.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні» справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача.

Отже, враховуючи те, що право вимоги до боржника ОСОБА_2 за кредитним договором № 00 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», а відтак Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» є стягувачем у виконавчому провадженні № 63167204 з примусового виконання виконавчого напису № 18776 від 21 серпня 2020 року, суд приходить до висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» є неналежним відповідачем по даній справі, та висновує про те, що в частині заявлених вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» необхідно відмовити.

Крім того, у своїй позовній заяві позивач просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

З приводу розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування гонорару за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (справа № 12-171гс19)).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Отже, виходячи з наведених правових положень, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За змістом статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» своїм правом на звернення до суду із клопотаннями щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу не скористалося.

Разом з тим, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу на користь позивача у розмірі 7000,00 гривень, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 грудня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 укладено договір про надання правової допомоги, за умовами в порядку та на умовах, визначених цим Договором, адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення Клієнта здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором, а Клієнт, в свою чергу, зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання Договору. Пунктами 3.1., 3.2., 3.3., 3.4. вказаного договору визначено, що Клієнт зобов`язується сплатити Адвокату вартість правової допомоги, обумовленої сторонами. Додаткові витрати, які відповідно до завдання доручення не були включені до загальної вартості правової допомоги згідно Договору, сплачується Клієнтом на підставі окремих рахунків. Сплата вартості правової допомоги здійснюється у готівковій формі або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Адвоката. За результатами надання правової допомоги складається Акт наданої правової допомоги, який підписується в обов`язковому порядку кожною зі Сторін цього Договору.

Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу підписаний сторонами. Зі змісту вказаного розрахунку вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступні юридичні послуги: надання попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин протягом 1 години вартістю 1000,00 гривень, дослідження правових висновків Верховного Суду протягом 1 години вартістю 1000,00 гривень, підготування позовної заяви та клопотань про забезпечення позову та витребування доказів протягом 4 годин вартістю 4000,00 гривень, участь у судових засіданнях вартістю 3000,00 гривень, загалом вартістю 10000,00 гривень.

Разом з тим, на думку суду, не всі визначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 гривень є обґрунтованими та доведеними щодо необхідності їх надання у контексті дослідження обсягу фактично наданих нею послуг, у зв`язку з чим суд, вважає, що наявні підстави для часткового відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, на переконання суду, наведені адвокатом докази є об`єктивними й такими, що підтверджують надання позивачу правничої допомоги адвокатом в частині: надання попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, тривалістю 1 година, дослідження правових висновків Верховного Суду, тривалістю 1 година, підготування позовної заяви, клопотань про забезпечення позову та витребування доказів, тривалістю 4 години, загальною вартістю 7000,00 гривень.

При цьому, суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони; врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно як складність цієї справи, враховуючи предмет спору, розумну необхідність судових витрат у цій справі, дійсне опрацювання адвокатом законодавчої бази по суті спору та складання позовної заяви, яка містить посилання як на правові норми, якими регулюються спірні правовідносини, так і на практику Верховного суду в подібних правовідносинах, складання заяви про розподіл судових витрат, складання заяв про забезпечення позову та витребування доказів, а також з огляду на приписи п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для задоволення заяви позивача в частині розподілу вказаних судових витрат в розмірі 7000,00 гривень, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

При цьому, з матеріалів справи та наданих представником позивача документів на підтвердження несення позивачем витрат по сплаті правничої допомоги адвоката в цій частині вбачається, що такі дії представника відповідають умовам договору про надання правової допомоги. Витрати на правничу допомогу в зазначеній вище частині є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) в межах розгляду даної справи, з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а також з обсягом, наданих адвокатом послуг та значенням справи для сторони, і така сума витрат не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару, а тому підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебт Форс" як належного відповідача у даній справі.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Так, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані з її участю у судових засіданнях у розмірі 3000,00 гривень. Щодо відвідування суду та судових засідань, суд відмовляє, оскільки як свідчать матеріали справи, позивачем та її представником надана заява про розгляд справи за їх відсутності, участі в судових засіданнях, в тому числі дистанційних, адвокат не брала. При таких обставинах, витрати в розмірі 3000 гривень не відповідають критерію дійсності та реальності таких витрат, а також суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Згідно квитанції №0.0..1 від 28 грудня 2023 року, при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 гривень та згідно квитанції №0.0..1 від 28 грудня 2023 року, позивачем були понесені витрати за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача, вказана сума судового збору підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у повному обсязі.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 1073,60 гривень та за подання заяви про забезпечення позову, яка ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 січня 2024 року задоволена судом, у розмірі 536,80 гривень, а також в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті недоплаченого судового збору в розмірі 206,40 гривень.

Крім того, слід зазначити, що суд стягує витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу лише з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», оскільки в частині заявлених вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» позивачу суд відмовляє.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича від 21 серпня 2020 року №18776 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0 від 21 грудня 2007року в розмірі 39794 гривні 72 копійки, таким, що не підлягає виконанню.

В частині вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_3 витратипо сплаті судового збору в сумі 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 (сорок) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім) тисяч гривень.

В задоволенні іншої частини вимог про відшкодування судових витрат відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» судовий збір в сумі 206 (двісті шість) гривень 40 (сорок) копійок в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування):АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 201/203, літ. 2А, оф. 602.

Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, місцезнаходження: м. Житомир, вул. В. Бердичівська, буд. 35.

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, місцезнаходження: 61003, м. Харків, вул. Університетська, буд. 33, офіс 7.

Суддя І.В. Березовська