ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1628/25Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П.
Провадження № 22-ц/817/1059/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 601/1628/25 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-банк», інтереси якого представляє адвокат Омельченко Євген Володимирович, на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року, ухваленого суддею Клим Т.П., у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № A31ТCT74 від 08.12.2020 у розмірі 22 841,02 грн., яка складається з: 13 545,17 грн. - заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 9295,85 грн. - заборгованості за процентами та судові витрати по справі у розмірі 2 422,40 гривень.

В обґрунтування позовних вимог банк зазначив, що відповідно до умов кредитного договору №A31ТCT74 від 08.12.2020, оформленого на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 17 700,00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 07.04.2024) зі сплатою процентів у розмірі 50,00 щорічно. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява про надання послуги «Швидка готівка», разом з умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його підписом.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач, в свою чергу, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 29 травня 2025 року на загальну суму 22 841,02 грн, яка складається з: 13545,17 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 9295,85 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. Просить позов задовольнити.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № A31ТCT74 від 08.12.2020 у розмірі 12 841 (дванадцять тисяч вісімсот сорок одну) гривеню 02 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 1211 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 20 копійок сплаченого судового збору.

В іншій частині в позові відмовлено.

У відповідності до частини 1 статті 142 ЦПК України, повернуто Акціонерного товариства «Акцент-Банк», з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійки, сплаченого ним при поданні позову по платіжному дорученню № 264 від 29.05.2025.

Надано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 розстрочення виконання рішення на десять місяців з дня його ухвалення рівними платежами по 1284,11 грн. кожного місяця.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Акцент-Банк», інтереси якого представляє адвокат Омельченко Євген Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, тому просить скасувати рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник заявника зазначив, що судом відмовлено у стягненні заборгованості в розмірі 10 000 грн через те, що відповідач надав квитанцію на 10 000 грн.

Звертають увагу суду, що вказаної квитанції в електронному суді немає, і на адресу банку вона не надходила, відзиву по справі не було, тому невідомо як відповідач її долучив до матеріалів справи.

Також зазначають, що зазвичай відповідач проводив погашенняя даного кредиту через свій поточний рахунок з кредитним лімітом (кредитну картку), тому поповнення кредитної картки не говорить про погашення саме цього кредиту.

Надають виписку по спірному кредиту де видно, що погашення було лише на суму в розмірі 7577,60 грн.

На адресу позивача зазначені докази не надходили, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 83 ч. 9 ЦПК України, суд неправомірно взяв до уваги зазначені докази.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення Кременецького районного суду від 25.06.2024 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3545,17 грн, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк».

Відповідно до заяви клієнта № A31ТCT74 від 08 грудня 2024 року, яка підписана відповідачем 08 грудня 2024 року, ОСОБА_1 просив про надання кредиту у розмірі 17 700,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 50 % щорічно.

Сторони уклали кредитний договір, який складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту, і підписаний електронним цифровим підписом 08 грудня 2020 року.

Відповідно до таблиці загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, зазначено графік платежів, їх розмір та проценти за користування кредитом на період із 08 грудня 2020 року до 07 грудня 2023 року.

Як вбачається із меморіального ордеру від 08.12.2020 АТ «А-Банк» видано кредит у розмірі 17 700, 00 грн.

Відповідно до долученого банком до позовної заяви розрахунку та виписки по кредиту заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 08.12.2020 станом на 29 травня 2025 року становить 22 841,02 грн., яка складається з: 13 545,17 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 9295,85 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами.

Відповідач ОСОБА_1 подав заяву про визнання позову та долучив квитанцію про сплату заборгованості в сумі 10000 грн від 04 серпня 2025 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором від 08.12.2020 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 12 841, 02 грн, яка складається з: 3 545,17 грн ( з урахуванням сплати відповідачем забогованості в розмірі 10 000) - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту); 9295,85 грн - заборгованість за процентами, а тому майнові права позивача підлягають захисту, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором № A31ТCT74 від 08.12.2020 на загальну суму 12 841, 02 гривень.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою простого електронного підпису одноразовим ідентифікатором, 08.12.2020 уклав кредитний договір № A31ТCT74 з АТ «А-Банк» щодо надання йому кредиту в розмірі 17700 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно.

Отже, у відповідності до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав йому кредит в сумі 17 700 грн, що підтверджено меморіальним ордером від 08.12.2020.

Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк», заборгованості за кредитним договором.

Водночас суд правомірно керувався тим, що вимоги АТ «Акцент-Банк» у частині стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту підлягають до задоволення частково.

Звертаючись до суду з позовом АТ «А-Банк» посилалося на те, що через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № № A31ТCT74 від 08 грудня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 22 841,02 грн., яка складається з: 13 545,17 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 9295,85 грн - заборгованості за процентами.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції подав заяву про визнання позову від 04.08.2025 року та відповідачем надано копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 24 від 04.08.2025 про перерахування на рахунок позивача № НОМЕР_2 коштів в сумі 10 000 грн.

Крім цього, у платіжній інструкції за № 24 отримувачем вказано АТ «А-Банк» і у призначені платежу зазначено, погашення заборгованості по кредиту справа №601/1628/25.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки відповідач сплатив заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 10 000 грн, то його заборгованість перед банком по тілу кредиту становить 3545,17 грн, виходячи із розрахунку: 13 545,17 10 000 грн = 3545,17 грн, яка і підлягає стягненню на користь позивача.

Також, під час апеляційного розгляду представником позивача долучено виписку по кредиту (а.с. 9-13), згідно якої вбачається, що за період з 08.04. 2024 03.09.2025 відповідачем сплачено заборгованість за договором в розмірі 7577.60 грн.

Тому не заслуговує на увагу посилання заявника в апеляційній скарзі про те, що у відповідача є заборгованість за спірним кредитним договором, зокрема, по тілу кредиту в розмірі 13 545,17 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», слід залишити без задоволення, а рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на АТ «Акцент-Банк» в межах понесених ними сум.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», інтереси якого представляє адвокат Омельченко Євген Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 04 серпня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Акціонерне товариство «Акцент-Банк», в межах понесених ними сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома