Провадження № 22-ц/812/1890/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 489/625/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Ільїним Олександром Валерійовичем - на додаткове рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 29 серпня 2025 року під головуванням судді Рум`янцевої Н.О., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач зазначав, що 29 листопада 2021 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким відповідач отримав у нього в борг 45000 доларів США зі строком повернення до 20 грудня 2021 року. Оскільки відповідачем борг було повернуто не в повному обсязі, позивач просив стягнути з нього на свою користь заборгованість в сумі 1 004 090,78 грн., з яких 634 500 грн. 00 коп. основна сума боргу, 58825 грн 97 коп. 3% річних, 310 764, 81 грн. інфляційні втрати.

Заочним рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 29 листопада 2021 року в сумі 634500 грн 00 коп., три проценти річних у розмірі 3285 грн 00 коп.; інфляційні витрати у розмірі 18532 грн 48 коп. Всього на загальну суму 656 317 грн 48 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6325грн. 77 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2025 року відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано платіжних документів (накладної, квитанції тощо), які підтверджують сплату позивачем коштів за послуги адвоката.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ільїн О.В. просив скасувати додаткове рішення суду про відмову у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Ільїн О.В. зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із ненаданням платіжних документів на підтвердження сплати таких витрат. Такий висновок суду не відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2024 року у справі №824/268/21, згідно якої розмір витрат на правничу допомогу може визначатися як за фактично сплаченими коштами, так і за зобов`язанням, яке лише підлягає оплаті. Такі висновки були неодноразово зроблені Верховним судом у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18, № 317/1209/19, № 554/2586/16-ц, № 753/1203/18, № 686/28627/18. Крім того, у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі № 910/8089/23 вказано, що витрати на надану професійну правничу допомогу, за умови належного підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу між сторонами незалежно від того, чи були вони вже фактично сплачені на момент розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Адвокат Ільїн О.В. звертає увагу апеляційного суду, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду було подано: договір №2 про надання правничої допомоги від 23.01.2025 та детальний опис виконаних робіт від 14.08.2025. Отже, надані документи свідчать про дійсне існування зобов`язання щодо сплати правничої допомоги, підтверджують обсяг та характер наданих послуг і, відповідно, є достатніми для ухвалення рішення про їх компенсацію. Відсутність платіжного документа про фактичну оплату не може вважатися самостійною та виключною підставою для повної відмови у задоволенні такої вимоги, що суперечить як нормам процесуального права, так і правовим позиціям Верховного Суду. Крім того, суд першої інстанції не врахував вимоги щодо оцінки заявлених витрат з урахуванням таких критеріїв, як реальність, обґрунтованість та пропорційність витрат до обсягу, характеру та складності справи. В даному випадку суд взагалі не здійснив оцінку наданого договору та детального опису виконаних робіт, а також не надав належної юридичної оцінки співвідношенню витрат до суті справи, хоча така допомога була безпосередньо пов`язана з підготовкою та поданням позову, участю у справі, вивченням доказів тощо.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи сторони належним чином повідомлені шляхом направлення повістки на адресу місця їх реєстрації, які повернулась до суду без її вручення адресатам з відміткою пошти про причину невручення: «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням. Представник позивача адвокат Ільїн О.В. був повідомлений через систему «Електронний суд» та подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та участі позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 професійну правничу (правову) допомогу надавав адвокат Адвокатського об`єднання "Астрея-груп" Ільїн О.В. на підставі та в обсягах згідно з договором про надання правової (правничої) допомоги №2 від 23 січня 2025 року.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: Договір про надання правової допомоги № 2 від 23 січня 2025 року, укладений між Адвокатським об`єднанням "Астрея-груп" та ОСОБА_1 , згідно якому АО "Астрея-груп" зобов`язується надати ОСОБА_1 правову допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором, а саме: підготування процесуальних документів, представництво інтересів у суді першої інстанції у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Зі свого боку позивач зобов`язався оплатити на користь адвокатського об`єднання винагороду (гонорар) у фіксованому розмірі, який складає 25 000 грн; детальний опис виконаних робіт від 14 серпня 2025 року до Договору про надання правової допомоги № 2 від 23 січня 2025 року, відповідно якому позивачу були надані наступні послуги правничої (правової) допомоги: 1) надання усної консультації щодо правових аспектів справи, включно з аналізом ситуації замовника, роз`ясненням норм чинного законодавства, визначенням правової позиції та рекомендаціями щодо подальших дій 1 год. 2000 грн.; 2) детальний аналіз документів, наданих замовником, включаючи правову оцінку їх змісту; вивчення чинного законодавства, актуальної судової практики Верховного Суду та рішень Європейського суду з прав людини, що мають значення для справ 5 год. 10000 грн.; 3) складання та направлення позовної заяви: формування структури заяви, виклад обставин справи, юридичне обґрунтування позовних вимог, посилання на відповідні норми законодавства та судову практику; підготовка додатків та подання документів до суду 5 год. 10000 грн.; 4) прибуття до приміщення суду з метою особистого подання клопотання про долучення оригіналів документів до матеріалів судової справи 1,5 год. 3000 грн., а всього на суму 25000 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано платіжних документів (накладної, квитанції тощо), які підтверджують сплату позивачем коштів за послуги адвоката.

Проте приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

В постанові Верховного Суду від 08 серпня 2024 року у справі № 824/268/21 зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу може визначатися як за фактично сплаченими коштами, так і за зобов`язанням, яке лише підлягає оплаті. Така позиція є сталою у практиці Верховного Суду та закріплена, зокрема, у постановах у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18, №317/1209/19, № 554/2586/16-ц, № 753/1203/18, № 686/28627/18.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі №910/8089/23 вказано, що витрати на надану професійну правничу допомогу, за умови належного підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу між сторонами незалежно від того, чи були вони вже фактично сплачені на момент розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, в якій суд дійшов висновку, що факт укладення договору про надання правничої допомоги, наявність акту виконаних послуг та зобов`язання клієнта оплатити такі послуги є достатніми підставами для компенсації відповідних витрат у судовому порядку.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу з підстав ненадання позивачем документального підтвердження понесення таких витрат, що суперечить вищенаведеним приписам закону та висновків Верховного Суду, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом із тим, у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Такий же правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на правову допомогу (див. постанову Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 490/1923/23).

Враховуючи передбачені ЦПК України критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність та розумність їх розміру, колегія суддів вважає, що зазначені представником позивача у пунктах 2 та 3 Детального опису виконаних робіт послуги - є подібними, а зазначені у п 4 цього Опису послуги з прибуття до приміщення суду з метою особистого подання клопотання про доручення оригіналів документів не є послугою з надання правничої допомоги, а тому апеляційний суд дійшов висновку, що узгоджена Скрипником О.С. і Адвокатським об`єднанням "Астрея-груп" вартість робіт із надання правової допомоги у суді першої інстанції не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі, адже цей розмір не відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумної необхідності цих витрат.

Апеляційний суд вважає реальними витратами на правову допомогу надану позивачу за надання усної консультації щодо правових аспектів справи та складання та направлення позовної заяви, а всього на суму 12 000 грн 00 коп., що із застосуванням принципу пропорційності до задоволених вимог у разі часткового задоволення позову, встановленого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, становить 7560 грн (12000х63%).

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 7560 грн. 00 коп.

З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на всі обставин, що підлягають врахуванню при вирішенні питання розподілу витрат на правничу допомогу, то оскаржуване рішення підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7560 грн. 00 коп.

Отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокато м Ільїним Олександром Валерійовичем, задовольнити частково.

Додаткове рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 29 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ільїна Олександра Валерійовича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 560 грн 00 коп. (сім тисяч п`ятсот шістдесят гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 05 листопада 2025 року