Справа № 203/1954/25
Провадження № 2/0203/1324/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Кринюк М.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 17.10.2017 року між АТ «БАНК ФОРВАРД» та відповідачем було підписано заяву (оферту) на укладення договору про надання та використання платіжної картки», відповідно до якої на ім`я відповідача було випущено платіжну картку, відкрито поточний рахунок із встановленим кредитним лімітом. Відповідно до паспорту споживчого кредиту позичальнику надавався кредит в розмірі 20000 грн. шляхом безготівкового зарахування на його рахунок, строком на 13 місяців. 25.07.2024 року між АТ «БАНК «ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «КРҐЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення прав вимоги №GL1N426202/1, відповідно до умов якого на користь позивача було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором, розмір заборгованості за яким станом на дату відступлення права вимоги складав 69353 грн. 69 коп., у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту в сумі 31359 грн. 98 коп., заборгованість за відсотками в сумі 13885 грн. 83 коп., заборгованість за комісією в сумі 24107 грн. 88 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у зазначеному вище розмірі та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

У наданому відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування заперечень посилався на те, що у відповідності до вимог діючого законодавства позивач не повідомляв його про заміну кредитора за кредитним договором, не надав до позову обгрунтованого розрахунку ціни позову. Зазначив, що є незрозумілим яка саме комісія та за яким тарифом, на яку суму була нарахована за період з 17.07.2018 року по 16.04.2023 року на суму 15917 грн. 27 коп.; а також яка саме комісія, на яку суму нарахована за тарифом 0,0122006% за період з 17.07.2017 року по 16.05.2023 року в сумі 21299 грн. 46 коп. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом станом на 24.07.2024 року, сума поточно заборгованості за період з 17.07.2017 року по 16.06.2023 року вказана 0,00 грн., при цьому за вказаний період було нараховано відсотки на поточну суму заборгованості в різних сумах, підстави нарахування яких при поточній заборгованості за тілом кредиту 0,00 грн. є незрозумілими. Крім того, у розрахунку заборгованості за кредитом станом на 24.07.2024 року вказано, що в період з 17.06.2023 року по 16.07.2023 року виникла заборгованість (поточна) в сумі 28595 грн. 32 коп., але не зрозумілі підстави її виникнення, оскільки за умовами договору кредит складає 20000 грн. Також згідно умов договору від 17.07.2017 року останній укладався на строк 13 місяців. Проте, згідно розрахунку заборгованості, проценти за ставкою 24% нараховувались після 17.08.2018 року, тобто після закінчення строку дії договору. Окрім цього, відповідач посилався на строки позовної давності, які сплили 17.08.2021 року.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що до позову було долучено виписки по рахунку та розрахунок заборгованості, які містять всі необхідні відомості, що підтверджують суму боргу, правильність яких відповідачем не спростована. В паспорті споживчого кредиту вказаний строк кредитування 13 місяців. Однак, слід розрізняти строк дії кредитного договору (в частині повернення всієї суми одним платежем) та строк дії кредитної лінії за платіжною карткою. Кредитна картка передбачає можливість багаторазового використання коштів у межах встановленого ліміту, а погашення заборгованості відбувається частинами. Строк дії у паспорті споживчого кредиту стсоується періоду, протягом якого діють узгоджені сторонами початкові умови кредитування. Фактичне використання відповідачем кредитного ліміту протягом тривалого часу, здійснення операцій зі зняття та внесення коштів, свідчить про його згоду з умовами користування кредитним лімітом та фактичне продовження договірних відносин, тобто, що відбулась пролонгація строку кредиту. Банк нараховував проценти за користування кредитним лімітом протягом всього періоду фактичного користування кредитними коштами. Оскільки відповідач не погасив заборгованість в повному обсязі, нарахування відсотків є правомірним. Відповідач певний період часу здійснював платежі на погашення кредитної заборгованості, у т.ч. за процентами, що свідчить про визнання ним боргу та його складових. Також відповідач був ознайомлений з умовами договору та погодився з останніми, у т.ч. в частині встановленої щомісячної комісії. Після відступлення права вимоги відповідачу було надіслано повідомлення за зареєстрованою адресою проживання, з метою інформування боржника про зміну кредитора, підстав такої передачі, з зазначенням реквізитів для подальшого виконання зобов`язань.

В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача посилався на ті саме доводи, що і у відзиві, стосовно ненадання належних доказів на підтвердження розміру заборгованості, підстав нарахування комісії та процентів; не повідомлення про заміну кредитора та пропуск строку позовної давності.зазначив, що

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування - Центральний районний суд міста Дніпра) від 25.04.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В наданому клопотанні просив розглядати справу без його участі.

Відповідач та його представник в призначені судові засідання не з`явились. В наданій заяві представник відповідача просив розглядати справу за відсутності сторони відповідача.

За вказаних обставин, суд у відповідності до ч.3 ст.211, ч.2 ст.247 ЦПК України визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2017 року відповідачем було підписано заяву (оферту) №200048499 про укладення договору про надання та використання кредитної картки, на умовах, викладених в заяві, Умовах надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «БАНК ФОРВАРД» та Тарифах за платіжними картками фізичних осіб банку.

Згідно підписано відповідачем Паспорту споживчого кредиту продукту кредитна картка «Выручалка NoName»_new (DS) (Укр) останнього було ознайомлено із умовами кредитування, відповідного яких визначено тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, строк кредитування 13 місяців, сума кредиту 20000 грн., мета отримання кредиту на споживчі потреби; тип процентної ставки фіксована, 24% річних, плата за обслуговування кредитної заборгованості 2% щомісячно.

На підставі заяви (оферти), заяви про відкриття поточного рахунку від 17.07.2017 року, відповідачу в цей же день було видано кредитну картку «Выручалка NoName»_new (DS) (Укр), що підтверджується відповідною розпискою про отримання.

25.07.2024 року між АТ «БАНК «ФОРВАРД» та ТОВ «ФК «КРҐЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір відступлення прав вимоги №GL1N426202/1, відповідно до умов якого на користь позивача було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачем кредитним договором, розмір заборгованості за яким станом на дату відступлення права вимоги складав 69353 грн. 69 коп., у т.ч.: заборгованість за тілом кредиту в сумі 31359 грн. 98 коп., заборгованість за відсотками в сумі 13885 грн. 83 коп., заборгованість за комісією в сумі 24107 грн. 88 коп.

Долучена до позову виписку по рахунку суд визнає належним, допустимим та достатнім доказом, в розумінні положень ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 року №75, що підтверджує факт видачі відповідачу кредиту, користування ним кредитними коштами та розміру заборгованості.

За вказаних вище обставин та наведених положень законодавства, суд вважає обгрунтованими та доведеними позовні вимоги банку в частині заборгованості за кредитним договором та процентами.

В частині заявлених вимог про стягнення заборгованості по комісії, суд враховує наступне.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч.3 ст.215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч.2 ст.215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (ч.2 ст.215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі №359/12165/14-ц (провадження №61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення ч.1 ст.203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в ст.4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга ст.11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що згідно з ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд враховує, що в заяві (оферті) №200048499 від 17.07.2017 року не було передбачено сплату позичальником будь-якої комісії.

В паспорті споживчого кредиту встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2%.

При цьому, ані в заяві, ані в паспорті не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, не зазначено від якої суми розраховується ставка комісії в розмірі 2%.

Таким чином, відповідні положення складових кредитного договору, є нікчемними відповідно до ч.ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

З виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що первісним кредитором в рахунок сплати комісії було зараховано сплачені позичальником кошти в сумі 26280 грн. 05 коп.

Оскільки умови договору в частині нарахування комісії є нікчемними, зазначена вище сума має бути врахована у сплату інших платежів за кредитним договором (на погашення заборгованості за тілом кредиту та процентами).

В договорі черговість погашення вимог не визначена, тому суд керуючись положеннями ст.534 ЦПК України, враховує сплачені відповідачем кошти в першу чергу в рахунок погашення заборгованості по процентам, а залишок в рахунок погашення тіла кредиту.

Таким чином, наявна заборгованість має становити 18965 грн. 76 коп. (31359,98+13885,83-26280,05), що становить заборгованість за тілом кредиту.

З урахуванням наведеного, в іншій частині позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю та недоведеністю.

В частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 18965 грн. 76 коп., суд враховує, що заборгованість за тілом кредиту, що заявлена до стягнення в сумі 31359 грн. 98 коп., у т.ч. і залишок заборгованості в сумі 18965 грн. 76 коп., згідно розрахунку заборгованості утворилась станом на 17.06.2023 року та після цього залишалась незмінною.

Згідно виписки по рахунку вбачається, що в період з моменту укладення договору 17.07.2017 року по 17.06.2023 року, відповідача кожного року користувався кредитним лімітом, користуючись кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість за тілом кредиту, сплачуючи проценти за користування кредитними коштами.

З огляду на це, дату звернення позивача до суду з позовом, продовження строків позовної давності на строк дії карантину, періоду їх зупинення на час воєнного стану, строки позовної давності в цій частині позивачем пропущено не було, як про це зазначав відповідач.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 17.07.2017 року, яка утворилась станом на 25.07.2024 року, в сумі 18965 грн. 76 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту.

В іншій частині в задоволенні позову слід відмовити з наведених вище підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог (27,35% від ціни позову), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 662 грн. 53 коп.

Керуючись ст.ст.203,207,215,512,514,516,517,519,526,626,628,1048,1049,1054,1077,1078 ЦК України, ст.ст.1, 11,12 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,89,141,211,223,247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ- КАПІТАЛ» (79029, м.Львів, вул.Смаль-Стоцького, буд.1, корп.28, ) заборгованість за кредитним договором від 17 липня 2017 року, яка утворилась станом на 25 липня 2024 року, в сумі 18965 грн. 76 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 662 грн. 53 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 жовтня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак