"12" листопада 2025 р.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2025 року Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Ольховського Є.Б.
при секретарі Семенюк А.Є.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з позовом в якому вказала що перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В період зареєстрованого шлюбу за сумісні кошти було придбано автомобіль SKODA Octavia TOUR, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , право власності на яке оформили на ОСОБА_2 . Рішенням Холодногірського р/с м. Харкова від 25.08.2025р. шлюб було розірвано однак від спільних знайомих позивач довідалась що відповідач переоформив вказаний автомобіль на іншу особу з метою уникнути поділу майна між подружжям. Прохає визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, залишити його у власності відповідача та стягнути з ОСОБА_2 на її користь частку ринкової вартості автомобіля в сумі 142940 грн. разом з судовими витратами.
Ухвалою Холодногірського р/с м. Харкова від 08.09.25р. відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 08.09.25р. за клопотанням представника позивача витребувано письмові докази.
ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі за відсутністю предмету спору оскільки спірний автомобіль за згодою подружжя було продано та гроші витрачені на загальні потреби родини.
Ухвалою від 26.09.25р. закрито підготовче провадження та справи призначено до розгляду по суті.
В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав посилаючись на підстави в ньому викладені. Пояснив що на момент розірвання шлюбу сторони разом не мешкали та позивачка не була обізнана про продаж вказаного автомобіля.
Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували зазначаючи що автомобіль було продано за згодою подружжя та на теперішній час відсутній предмет спору.
Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне:
Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.01.2012р. 23.05.2020р. в Територіальному сервісному центрі № 6350 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області відбулась реєстрація транспортного засобу SKODA Octavia TOUR, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_2 .
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Холодногірського р/с м. Харкова 25.08.2025р.
На підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2025р. відбулась реєстрація вказаного транспортного засобу за новим власником ОСОБА_3 .
Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Таким чином, оскільки учасниками справи визнається обсяг спільного майна подружжя набутого за час перебування у шлюбі ( а саме спірного автомобіля) , а також враховуючи, що у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин з огляду на копії правовстановлюючих документів, що містяться в матеріалах справи, а тому суд приходить до висновку, що зазначена обставина не підлягає доказуванню.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі.
Правила розподілу спільного майна подружжя визначені в ст.70 СК України, яка визначає загальне правило рівності часток подружжя в спільному майні та передбачає можливість відступлення від загального правила рівності часток при наявності обставин, що мають істотне значення.
Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Спірний транспортний засіб було придбано та відчужено під час знаходження сторін у шлюбі.
Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.
Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.
Отже, зважаючи на ту обставину, що автомобіль SKODA Octavia TOUR, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 було відчуження під час шлюбу, судом у відповідності до вказаних вище норм презюмується та обставина, що автомобіль було відчужено в інтересах сім`ї, а отримане внаслідок укладення правочину використане в інтересах сім`ї.
Тягар доказування того, що правочин було укладено одним з подружжя не в інтересах сім`ї, а отримане внаслідок укладення правочину, покладається на особу, яка це спростовує, в даному випадку позивача .
Позивачем не було доведено на підставі належних та допустимих доказів, що майно було відчужене не в інтересах сім`ї що є її обов`язком згідно до положень ст. 81 ЦПК України.
Таким чином судом встановлено що позов задоволенню не підлягає оскільки вимоги щодо визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя ніким не оспорюються; залишити за відповідачем спірний автомобіль без визнання недійсним договорів купівлі-продажу від 11.03.2025р. та від 30.08.25р. є юридично нікчемним, а вимоги про стягнення частки ринкової вартості спірного транспортного засобу є недоведеними належними доказами зокрема часу припинення шлюбних відносин та доказів укладення договору купівлі-продажу одним з подружжя не в інтересах сім`ї.
Позивач не позбавлена можливості повторно звернення до суду за грошовою компенсацією вартості спільного майна подружжя за наданням належних та допустимих доказів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70 Сімейного Кодексу України, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області через Холодногірський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення виготовлене 12.11.25р.

Суддя - Є.Б. Ольховський