ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 629/5317/21

провадження № 61-4242св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Завада Марина Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Андрія Олександровича, на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Завада М. В., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, скасування записів та припинення права власності на земельні ділянки.

2. На обґрунтування позовних вимог зазначав, що його матері - ОСОБА_3 , на праві приватної власності належали земельні ділянки площею

3,8598 га, кадастровий номер :01:000:0252, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та площею 1,6925 га, кадастровий номер :01:000:0240, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на земельні ділянки серії

ХР №146381 від 18 жовтня 2004 року.

3. 11 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського нотаріального округу Харківської області Завадою М. В., реєстровий №614, відповідно до якого відповідач, як набувач, зобов`язався виконувати передбачені у договорі розпорядження ОСОБА_3 як відчужувачки земельних ділянок.

4. Відповідно до умов договору у разі смерті відчужувачки ОСОБА_2 набуває право власності на майно, а саме земельну ділянку, площею 3,8598 га, кадастровий номер :01:000:0252 та земельну ділянку, площею 1,6925 га, кадастровий номер :01:000:0240, розташовані на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області.

5. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

6. 22 червня 2021 року ОСОБА_4 в інтересах

ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Степанчук О. Ю. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .

7. Постановою приватного нотаріуса від 25 червня 2021 року №126/02-31, відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вищезазначені земельні ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на підставі спадкового договору.

8. Позивач вважає, що спадковий договір є нікчемним, оскільки був укладений під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв) у частині передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, та

є недійсним в силу закону (нікчемними).

9. Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна наявний запис №262274293, відповідно до якого право власності на земельну ділянку, площею 3,8598 га, кадастровий номер :01:000:0252, зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57201174 від 22 березня 2021 року.

10. Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наявний запис №262271315, відповідно до якого право власності на земельну ділянку, площею 1,6925 га, кадастровий номер :01:000:0240, зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57320283 від 26 березня 2021 року.

11. Із урахуванням вищезазначеного, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завади М. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57320283 від 26 березня

2021 року, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М. В. за №41199422 від 20 березня 2021 року, щодо посвідчення права власності за ОСОБА_2 на підставі спадкового договору №614 від 11 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- припинити право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з реєстраційним номером 239, кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завади М. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57201174 від 22 березня

2021 року, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М. В. за №41090372 від 17 березня 2021 року, щодо посвідчення права власності за ОСОБА_2 на підставі спадкового договору №614 від 11 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- припинити право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з реєстраційним номером 239, кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

12. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2024 року у складі судді Якименко Л. Г. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завади М. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57320283 від 26 березня

2021 року, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою Мариною Володимирівною за №41199422 від 20 березня 2021 року, щодо посвідчення права власності за ОСОБА_2 , на підставі спадкового договору №614

від 11 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Припинено право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку

з реєстраційним номером 239, кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завади М. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57201174 від 22 березня

2021 року, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Скасовано запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М. В. за №41090372 від 17 березня 2021 року, щодо посвідчення права власності за ОСОБА_2 , на підставі спадкового договору №614 від 11 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Припинено право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з реєстраційним номером 239, кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 7 267,20 грн судового збору.

13. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спадковий договір, укладений між померлою ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Лозівського нотаріального округу Харківської області Завадою М. В. (реєстровий № 614), було укладено під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв) щодо передачі прав на відчуження земельних ділянок

і земельних часток (паїв) на майбутнє.

14. Відтак зазначений спадковий договір порушує публічний порядок держави та є недійсним у силу закону (нікчемним).

15. На переконання районного суду, оскільки під час вирішення спору було встановлено нікчемність спадкового договору, укладеного 11 березня 2010 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , на підставі якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельні ділянки кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га, та кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, наявність таких записів порушує права ОСОБА_1 як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_3 .

При цьому дотримання приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М. В. вимог законодавства під час внесення записів про державну реєстрацію прав за ОСОБА_2 не впливає на оцінку правових наслідків нікчемності договору.

16. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М. В. за № 41199422 від 20 березня 2021 року щодо посвідчення права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області (цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), а також скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесеного тим самим нотаріусом за

№ 41090372 від 17 березня 2021 року, щодо посвідчення права власності за ОСОБА_2 на підставі спадкового договору № 614 від 11 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , на земельну ділянку кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, що розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області (цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва).

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

17. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Завади М. В. задоволено.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 25 червня 2024 року скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

18. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд не погодився

з висновками міського суду щодо недійсності (нікчемності) спадкового договору.

19. Суд апеляційної інстанції зазначив, що законодавством, чинним на момент укладення договору, встановлювалася заборона на купівлю-продаж або інше відчуження земельних ділянок і на зміну цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебували у власності громадян і юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, крім: передачі їх

у спадщину; обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону; вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

20. Купівля-продаж або інше відчуження зазначених земельних ділянок допускалися лише після набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 01 січня 2012 року, за умови визначення особливостей обігу земель державної й комунальної власності, а також земель, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

21. Водночас апеляційний суд зауважив, що угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або інше відчуження таких земельних ділянок, у частині їх відчуження чи передачі прав на відчуження земельних ділянок і земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

22. Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що відчуження спірних земельних ділянок на підставі спадкового договору не суперечило чинному на момент його укладення законодавству, зокрема положенням щодо заборони відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оскільки відчуження спірних земельних ділянок відбулось в порядку спадкування.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23. У квітні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Попова А. О., на постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року у вказаній справі.

24. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

25. Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26. У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову апеляційного суду, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

27. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 березня 2018 року в справі № 648/3671/16-ц, від 04 квітня 2019 року в справі № 916/3156/17, від 19 лютого 2020 року в справі № 171/1447/18, від 19 березня 2020 року в справі № 692/86/19, від 11 листопада 2020 року в справі № 612/765/18, від 18 грудня 2020 року в справі № 334/313/19, від 04 листопада 2021 року в справі № 692/845/19, від 04 травня 2022 року в справі № 183/6067/19, від 22 травня 2024 року в справі № 391/666/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

28. На переконання заявника касаційної скарги, міський суд дійшов обґрунтованого висновку про недійсність (нікчемність) спадкового договору, оскільки останній було укладено під час дії мораторію на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

29. Апеляційний суд, своєю чергою, при апеляційному перегляді справи не взяв до уваги вищезазначене та скасував законне та обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

30. У травні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, у якому вказано, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.

31. Крім того, у травні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області

Завади М. В. на касаційну скаргу, у якому заявник також звертає увагу колегії суддів, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

32. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 07 жовтня 1974 року, серії НОМЕР_1 (Т.1, а.с.8).

33. ОСОБА_3 на праві приватної власності належали: земельна ділянка, площею 3,8598 га, кадастровий номер :01:000:0252, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та земельна ділянка, площею 1,6925 га, кадастровий номер :01:000:0240, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на земельні ділянки серії ХР №146381 від 18 жовтня 2004 року, що підтверджується листом № 29-20-9-6435/0/19-21 від 10 серпня 2021 року, виданим Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області (Т.1, а.с.16).

34. 11 березня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, посвідчений приватним нотаріусом Лозівського нотаріального округу Харківської області Завадою М. В., реєстровий №614, відповідно до умов якого ОСОБА_2 (далі - «Набувач»), зобов`язався виконувати передбачені у договорі розпорядження відчужувача ОСОБА_3 (далі - «Відчужувач»), та у разі її смерті ОСОБА_2 набуває право власності на майно, а саме: земельну ділянку, площею 3,8598 га, кадастровий номер :01:000:0252, та земельну ділянку, площею 1,6925 га, кадастровий номер :01:000:0240, які розташовані на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області (Т.1, а.с.69).

35. Відповідно до пункту 9 спадкового договору право власності на земельну ділянку, котра є предметом спадкового договору, переходить до «Набувача» після смерті «Відчужувача».

36. Пунктом 13 спадкового договору визначено, що у зв`язку із посвідченням цього спадкового договору нотаріусом накладається заборона на відчуження предмета договору. У разі смерті «Відчужувача» на підставі заяви «Набувача» та свідоцтва про смерть нотаріус знімає заборону відчуження.

37. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 червня 2021 року, серія НОМЕР_2 (Т.1, а.с.9).

38. 22 червня 2021 року до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Степанчук О. Ю. звернулася

ОСОБА_4 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 13 січня 2021 року приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Курявською О. О., реєстровий №34, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 .

39. Постановою приватного нотаріуса від 25 червня 2021 року №126/02-31, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вказані земельні ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за набувачем на підставі спадкового договору (Т.1, а.с.10-11).

40. 17 березня 2021 року приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області знято заборону відчуження земельної ділянки, площею 3,8598 га, кадастровий номер :01:000:0252, та земельної ділянки, площею 1,6925 га, кадастровий номер :01:000:0240, які розташовані на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (Т.1, а.с.56).

41. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 березня 2021 року, індексний номер: 249157066, право приватної власності на земельну ділянку, площею 3,8598 га, кадастровий номер :01:000:0252, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі спадкового договору від 11 березня 2010 року №614 (Т.1, а.с.57).

42. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 березня 2021 року, індексний номер: 250107898, право приватної власності на земельну ділянку, площею 1,6925 га, кадастровий номер :01:000:0240, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі спадкового договору від 11 березня 2010 року №614 (Т.1, а.с.58).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

43. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

44. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

45. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

46. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

47. Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

48. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , районний суд мотивував своє рішення тим, що спадковий договір від 11 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Лозівського нотаріального округу Харківської області Завадою М. В. (реєстровий № 614), був укладений під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв), зокрема щодо передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє.

49. Отже, зазначений спадковий договір, на переконання суду, порушує публічний порядок та є недійсним у силу закону (нікчемним).

50. Встановивши нікчемність спадкового договору, на підставі якого за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельні ділянки

з кадастровими номерами :01:000:0240 та :01:000:0252, районний суд вважав, що наявність записів про державну реєстрацію права власності, здійснених на виконання нікчемного договору, порушує права

ОСОБА_1 як спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_3 .

51. При цьому суд зауважив, що факт дотримання приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Завадою М. В. вимог законодавства при внесенні записів не усуває порушення прав позивача.

52. Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що спірні земельні ділянки були набуті відповідачем у порядку спадкування, оскільки право власності на них виникло на підставі спадкового договору, порядок укладення та виконання якого врегульовано главою 90 Цивільного кодексу України, що входить до Книги шостої «Спадкове право».

53. Таким чином, на переконання апеляційного суду, набуття права власності на підставі спадкового договору свідчить про відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення саме в порядку спадкування, що, своєю чергою, не було заборонено на момент укладення спадкового договору.

54. З таким висновком апеляційного суду колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

55. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

56. Частиною першою статті 78 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

57. Відповідно до статей 177, 181 ЦК України, статті 79 ЗК України земельна ділянка є об`єктом цивільних прав.

58. Земельне законодавство базується на принципі невтручання держави

у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України).

59. Вищезазначений принцип означає, що власник земельної ділянки має повноваження щодо володіння, користування та розпорядження нею, а держава, своєю чергою, не повинна втручатися у здійснення громадянами свого права розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

60. Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення спадкового договору) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

61. Згідно з пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (у редакції, чинній на момент укладення спадкового договору), до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше

01 січня 2012 року, не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають

у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх

у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

62. Відповідно до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених змістом частини першої та п`ятої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

63. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (оспорюваний правочин) (частина перша статті 215 ЦК України).

64. Недійсність правочину зумовлюється наявністю недоліків його складових елементів: незаконність змісту правочину, недотримання форми, невідповідність дефекту суб`єктного складу, невідповідність волевиявлення внутрішній волі.

65. Водночас, згідно з частиною другою - третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

66. Частиною першою - другою статті 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

67. Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок визначені змістом частини першої та другої статті 228 ЦК України. Відтак, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

68. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

69. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії, її антисоціального характеру, а також значимості порушених прав і свобод людини та громадянина внаслідок вчинення такого правочину.

70. Подібні висновки викладено в постановах Верховного Суду від 16 лютого

2024 року в справі № 917/1173/22, від 31 січня 2024 року в справі № 461/8830/17, від 25 березня 2021 року в справі № 911/2961/19, від 02 липня 2020 року в справі

№ 910/4932/19.

71. При цьому така категорія як «публічний порядок» може бути застосована не до будь-яких правовідносин у державі, а виключно щодо правовідносин, які стосуються суттєвих основ правопорядку.

72. Відтак, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

73. Об`єктивна сторона такого правочину вказує на суперечність його нормативно-правовим актам, в яких закріплюються конституційні права та свободи людини і громадянина; право державної, комунальної та приватної власності, тощо.

74. Суб`єктивна ознака правочину, що порушує публічний порядок, полягає

у спрямованості дії сторін (сторони) на досягнення протиправного результату, яка вказує безпосередньо на умисне вчинення такого правочину.

75. Таким чином, суттєвою ознакою для нікчемності правочину за змістом

статті 228 ЦК України є саме умисний та цілеспрямований намір особи вчинити дії, які є суспільно небезпечними, тобто порушують норми публічного права.

76. За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

77. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

78. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

79. Право на спадкування, своєю чергою, набувають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина перша та друга статті 1223 ЦК України).

80. Змістом статті 1225 ЦК України зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

81. Поняття спадкового договору закріплене змістом статті 1302 ЦК України. Відтак, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

82. Таким чином спадковий договір має подвійну правову природу, оскільки одночасно є як розпорядженням на випадок смерті, так і договором, змістом якого обумовлено його істотні умови (постанова Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі 237/4652/17 (провадження № 61-11364св19)).

83. Спадковий договір укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 1304 ЦК України).

84. Проте, як вже неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, у змісті постанов від 26 березня 2018 року в справі № 648/3671/16-ц, від 23 листопада

2022 року в справі № 208/6630/19, від 26 вересня 2022 року в справі

№ 757/19354/19-ц та від 23 листопада 2022 року у справі № 208/6630/19, перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування.

85. Схожість спадкового договору зі спадкуванням отримало прояв виключно

у юридичній підставі виникнення права на спадкування у спадкоємців і права власності у набувача, а саме - смерть фізичної особи-відчужувача за договором.

86. Підсумовуючи вищезазначене, відчуження земельної ділянки за спадковим договором не можна вважати передачею ділянки у спадщину, а тому відчуження земельної ділянки за спадковим договором не є винятком із правила щодо застосування мораторію, встановленого змістом пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України.

87. Спадковий договір, який укладений сторонами під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв) щодо передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, порушує публічний порядок держави та є недійсним в силу закону (нікчемним).

88. Аналогічні висновки щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах наведені Верховним Судом у постановах: від 19 лютого 2020 року в справі № 171/1447/18, від 20 травня 2020 року в справі № 629/3502/16-ц,

від 11 листопада 2020 року в справі № 612/765/18, від 18 грудня 2020 року в справі № 334/313/19, від 04 листопада 2021 року в справі № 692/845/19 та

від 04 травня 2022 року в справі № 183/6067/19, на які, зокрема, містяться посилання у касаційній скарзі.

89. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

90. Правова природа позовної вимоги про захист порушеного права визначається судом відповідно до юридичної мети її пред`явлення.

91. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постановах від 05 червня

2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 14 грудня 2021 року в справі

№ 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року в справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 (пункт 21)).

92. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

93. Водночас, у випадку, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не

є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та

у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі

№ 463/5896/14-ц (пункт 72), від 04 червня 2019 року в справі № 916/3156/17

(пункт 95)).

94. Таким чином, у випадку, коли сторона правочину вважає його нікчемним, остання за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину, обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю.

95. Як вбачається зі змісту касаційної скарги, заявник не погоджується із висновком апеляційного суду щодо відсутності підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного спадкового договору шляхом: визнання протиправними та скасування рішення приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завади М. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57320283 від 26 березня 2021 року, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га та індексний номер: 57201174

від 22 березня 2021 року, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га; скасування записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М. В. за: №41199422 від 20 березня 2021 року, щодо посвідчення права власності за ОСОБА_2 , на підставі спадкового договору №614 від 11 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га та №41090372

від 17 березня 2021 року, щодо посвідчення права власності за ОСОБА_2 , на підставі спадкового договору №614 від 11 березня 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку, кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га, а також припинення право власності за ОСОБА_2 на земельні ділянки з реєстраційними номерами: 239, кадастровий номер :01:000:0240, площею 1,6925 га та 239, кадастровий номер :01:000:0252, площею 3,8598 га що розташовані на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

96. Як зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 04 травня 2022 року

в справі № 183/6067/19, на яку, зокрема, посилається заявник у касаційній скарзі, наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України).

97. У вищезазначеній справі Верховний Суд вказав, що спадковий договір

є нікчемним правочином, а тому саме з цих підстав підлягає скасуванню рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно і було внесено запис про право власності набувача за спадковим договором на спірну земельну ділянку.

98. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України). Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (частина друга цієї статті). Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина третя тієї ж статті).

99. За змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення «status quo» у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).

100. Правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, визначені частиною третьою статті 228 ЦК України, відповідно до якої якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

101. Підсумовуючи, вимога про повернення майна, переданого на виконання нікчемного в силу вимог статті 228 ЦК України правочину, може бути порушена перед судом саме стороною нікчемного правочину.

102. ОСОБА_1 , який є позивачем у справі, яка є предметом касаційного перегляду, не є стороною нікчемного спадкового договору, водночас

є заінтересованою особою у спірних правовідносинах, оскільки внаслідок укладення та виконання нікчемного спадкового договору порушено його спадкові права, адже майно не увійшло до спадкової маси після смерті ОСОБА_3 ,

а проведена на підставі нікчемного правочину реєстрація права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем обмежує права ОСОБА_1 як спадкоємця, який має обов`язкову частку у спадщині, на реалізацію ним права володіння, користування і розпорядження успадкованим майном. Схожі висновки викладено

у постанові Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 391/666/21.

103. За частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент звернення до суду із позовом) (далі - Закон № 1952-IV) речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації..

104. У частині третій статті 26 Закону № 1952-IV зазначено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону,

а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

105. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

106. За чинною на час розгляду цієї справи судом першої інстанції редакцією частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

107. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої

статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також

у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні

в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої

статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також

у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або,

у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

108. Отже, скасування судом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та припинення права власності відповідача на спірні земельні ділянки, набуте на підставі нікчемного договору, має наслідком повернення у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, на що, власне, і спрямований позов ОСОБА_1 .

109. Встановлення прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах здійснюється відповідно до матеріального права, яке діяло на час виникнення таких правовідносин.

110. Способи захисту прав та інтересів встановлюються матеріальним правом. Водночас якщо спосіб захисту прав або інтересів позивача застосовується судом, то таке застосування здійснюється на час ухвалення судового рішення, а, отже, способи захисту прав або інтересів визначаються правом, яке діє на час ухвалення судового рішення.

111. Позивач вважає порушеними свої спадкові права на земельну ділянку, тому він може з огляду на фактичні обставини вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

112. З урахуванням обставин конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер і таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України (пункт 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20), провадження № 12-83гс21).

113. У постанові від 04 травня 2022 року в справі № 183/6067/19, на яку, зокрема, посилається заявник у змісті касаційної скарги, Верховний Суд визнав за можливе (у контексті належного способу захисту права) скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності набувача за спадковим договором на спірну земельну ділянку.

114. У пункті 11.10 постанови від 20 червня 2023 року в справі № 633/408/18 (провадження № 14-86цс22) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вимогу про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за певних умов можна розглядати як вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ця реєстрація створює відповідні перешкоди.

115. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 грудня 2023 року в справах

№ 925/1006/22 та № 906/296/23.

116. У постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року в справі № 715/196/21 (провадження № 61-19819св21) зазначено, що Чернівецька обласна державна адміністрація зареєструвала право власності на земельну ділянку, якою не вправі розпоряджатися, тому суди правильно виснували, що відновити становище, яке існувало до порушення, можливо шляхом скасування державної реєстрації права власності на землю та припинення права власності на земельні ділянки.

117. Позивач у цій справі просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом визнання протиправними та скасування рішень нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності відповідача на земельні ділянки.

118. Згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму необхідно застосувати для вирішення спору, виконує саме суд. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

119. З урахуванням обставин справи, яка є предметом касаційного перегляду щодо нікчемності спадкового договору та чинної редакції частини третьої

статті 26 Закону № 1952-IV Верховний Суд вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, водночас вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, а тому, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції було помилково скасоване апеляційним судом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

120. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

121. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

122. Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

123. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

124. Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

125. Відповідно до частин шостої-сьомої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

126. Ураховуючи, що колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про задоволення касаційної скарги, скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , який, як особа з інвалідністю, звільнений від сплати судового збору в силу закону, відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України,

з ОСОБА_2 на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції у розмірі 14 534,00 грн (7 267,00 грн х 200%).

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попова Андрія Олександровича, задовольнити.

2. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року скасувати.

3. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська

від 25 червня 2024 рокузалишити в силі.

4. Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 14 534,00 грн(чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні нуль копійок).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович