Справа № 192/2401/25
Провадження № 2/192/1212/25
Ухвала

Іменем України

22 жовтня 2025 року

Суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області Ковальчук Н.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, коштів та виключення записів про обтяження із Реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якій просить:

зняти арешт із всього майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

зняти арешт із коштів, що належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

виключити записи про обтяження із Реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач посилається на те, що у липні 2025 року ОСОБА_1 у банківській установі дізнався про накладення арешту на його кошти та про арешт всього його майна та заборону на його відчуження згідно постанов про відкриття виконавчих проваджень виданих Першотравенським МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на підставі виконавчих документів, а саме: Виконавчий документ № 2-1665 від 05.10.2010, №2-1665-2010 від 05.10.2010 (ким виданий позивачу невідомо); Виконавчий документ №186/2075/13-ц від 09.12.2013 (ким виданий позивачу невідомо). Позивачеві невідома інформація, щодо наявності відкритих виконавчих проваджень відносно нього, а в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня інформація щодо відкритих виконавчих проваджень, де позивач є боржником. З метою усунення обставин, що перешкоджають позивачеві вільно розпоряджатися своєю власністю, представником позивача направлено адвокатський запит до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що є правонаступником Першотравенського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, з проханням надати інформацію та відповідні документи, щодо наявності або відсутності відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на підставі виконавчих документів № 2-1665 від 05.10.2010, № 2-1665-2010 від 05.10.2010, № 186/2075/13-ц від 09.12.2013 та за будь якими іншими виконавчими документами, на що Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що згідно перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень (АВСП) підпорядкованого відділу станом на 19.08.2025 не перебували та не перебувають на виконанні. Позивачеві щодо виконавчих документів, на підставі яких були відкриті виконавчі провадження нічого не відомо.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач боржник у виконавчих провадженнях, у яких на майно позивача було накладено арешт. Отже, між сторонами відсутні спір про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, Верховний Суд у постанові від 20.11.2024 у справі № 757/43805/23 звернув увагу, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) зазначала, що сторони, інші учасники та особи можуть звернутися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців та посадових осіб державної виконавчої служби в порядку частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якщо цей виконавчий документ виданий на виконання судового рішення, або - до адміністративного суду в порядку частини другої цієї ж статті, якщо він виданий на виконання рішення іншого органу (посадових осіб), та/або за умови перебування його у зведеному виконавчому провадженні, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) погодився з висновками судів попередніх інстанцій про закриття провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки позивач, який є боржником у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2024 у справі № 757/43805/23 також зазначив, що установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, між сторонами відсутні спір про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивача ніким не оспорюється, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що цей спір не може бути розглянутий судом за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця. З огляду на вказане, доводи касаційної скарги щодо належного в цьому випадку способу захисту порушеного права виключно шляхом реалізації права на судовий захист в межах цивільного судочинства в порядку загального позовного провадження, є безпідставними та зводяться до трактування заявником норм процесуального права на власний розсуд.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби на час звернення зі скаргою до суду врегульований у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, визначений розділом VII ЦПК України.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 боржник у виконавчих провадженнях, на майно якого накладено арешт. Між сторонами у справі відсутній спір про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, таке право позивача не оспорюється відповідачем.

За таких обставин, спір не може бути розглянутий судом за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження з огляду на те, що законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на викладені обставини та приписи законодавства, у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна потрібно відмовити, оскільки спір не може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186, ст. 260 ЦПК України

постановила:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, коштів та виключення записів про обтяження із Реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна.

Роз`яснити позивачу, що оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця, здійснюється у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. В. Ковальчук