Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1843/25
Провадження № 2/382/903/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі судового засідання Матвієнко Ю. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу № 382/1843/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 06.07.2017 року між АТ "ОТП БАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 146/980/019381521/17. Згідно умов Заяви-анкети від 06.07.2017 року відповідач звернувся до Банку та просив про відкриття рахунку із кредитною лінією. Підписавши Заяву-анкету про надання банківських послуг він безумовно прийняв пропозицію Банку та погодився із тим, що Договір разом із Правилами, Тарифами, Публічним договором є невід`ємною його частиною, погоджується з ними та зобов`язується належно та неухильно їх виконувати. Відповідно до Заяви-анкети, за користування Кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Заявою-Анкетою, Тарифами Банку та Договором. На дату укладення Заяви-Анкети розмір процентної ставки становить 36% на рік, розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01% річних. 24.03.2023 між АТ "ОТП БАНК" та ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" укладено договір факторингу № 24/03/23, відповідно до умов якого АТ "ОТП БАНК" відступило на користь ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" за плату права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 28477,03 грн, 2 422,40 грн судових витрат та 5 000 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Яготинського районного суду 03.09.2025 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

16.09.2025 року від відповідачки надійшов відзив, відповідно до якого вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що 06.07.2017 року між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 укладено Заяву-анкету про надання банківських послуг № 146/980/019381521/17 про те, що Заява-анкета с невід?ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток та Правил користування карткою, інформаційного листка, Тарифів Банку/Тарифного пакету приватного банківського обслуговування, які розміщені на офіційному сайті банку. Згідно Заяви-анкети не визначено суму кредиту. Позивачем всупереч положенням Договору факторингу №? 24/03/23 від 24.03.2023 року не надано Реєстр боржників підписаний обома сторонами, що є Додатком № 1 до цього Договору. Крім того, в матеріалах справи відсутній Акт приймання-передачі прав вимоги і неможливо встановити чи дійсно перейшло до позивача право вимоги за вищезазначеною Заявою-анкетою № 146/980/019381521/17 від 06.07.2017 року про надання банківських послуг, що укладена між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 , оскільки до Договору факторингу № 24/03/23, укладеного між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Брайт Інвестмент", позивач не надав документації, визначеної п. п. 8.3.1., 8.3.2. цього Договору, підписаний АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Брайт Інвестмент". Отже, посилання позивача на те, що саме ОСОБА_1 є його боржником за Договором факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 року жодним чином не підтверджені, та докази передачі від АТ "ОТП Банк" до ТОВ "Брайт Інвестмент" відповідної документації, визначеної умовами вказаного Договору та у передбаченому цим Договором порядку не надані. Розрахунок заборгованості за договором № 146/980/019381521/17 від 06.07.2017 року, який здійснений первісним кредитором, лише констатує суму заборгованості, визначену первісним кредиторам але не є допустимим доказом наявності заборгованості. Також вважає безпідставним нарахування плати за обслуговування рахунку, нараховані проценти та проценти по овердрафту, а також заявлену до стягнення суму витрат на правничу допомогу.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В обґрунтування зазначає, що відповідач у своєму відзиві стверджує, що в додатках до позовної заяви Позивачем було додано акт приймання-передачі реєстру боржників №1 до Договору Факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 року та акт приймання-передачі реєстру боржників №2 до Договору Факторингу №24/03/23 від 24.03.2023 року на виконання п.п. 8.3.1, 8.3.2. Договору факторингу, підписаний АТ "ОТП Банк" та ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ". Також, 24 березня 2023 року між АТ "ОТП БАНК" та ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" було укладено Договір факторингу №24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом КМНО Бочкарьовою А. В., зареєстровано в реєстрі за №265. Відповідно до умов даного Договору Позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками в розмірі Портфеля Заборгованості, зазначених у Реєстрі Боржників, зокрема за Договором про надання споживчого кредиту № 146/980/019381521/17, укладеним між АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 . Враховуючи те, що сторони у справі можуть ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, то інформація щодо відступлення боргу по іншим особам, зазначеним у Реєстрі боржників №1 та Реєстрі боржників №2 може бути використана у власних цілях. ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" надає в додатках Реєстрі боржників №1, з прихованою інформацією про інших боржників. Наданий розрахунок заборгованості містить детальний опис здійснення операцій із зазначенням типу операції, нарахування процентів, надходження коштів на рахунок. Крім того даний розрахунок містить суму використаних кредитних коштів, нараховані відсотки та загальну суму надходження коштів на рахунок. Відповідач не спростовує факт використання кредитних коштів. Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування "більшої вірогідності, тому висновки про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованим. Відповідачем не надано свій розрахунок заборгованості. Виписки з особового рахунку відповідача, а саме рух коштів відповідно, є належними та допустимими доказами того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти та у якій саме сумі, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у розрахунку. Виписка по особовому рахунку Відповідача повністю підтверджує розрахунок заборгованості наявний в матеріалах справи Позивачем в додатках надано виписку з рахунка приватного клієнта № 146/980/019381521/17. Тобто здійснюючі операції по картці такі як оплата за товар, зняття готівки, поповнення картки, Відповідач підтвердив існування правовідносин між ним та Банком.

Від відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких також просила відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що розрахунок заборгованості не є належним доказам, які підтверджують наявність заборгованості за кредитними договорами. Також вважає безпідставним нарахування плати за обслуговування рахунку, нараховані проценти та проценти по овердрафту, а також заявлену до стягнення суму витрат на правничу допомогу.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві, посилаючись на відсутність боргу.

Суд, заслухавши пояснення відповідачки, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2017 року між АТ "ОТП БАНК" та ОСОБА_1 укладено Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ "ОТП БАНК" №146/980/019381521/17. Так 06.07.2017 року ОСОБА_1 підписала заяву про надання банківських послуг №146/980/019381521/17 від 06.07.2017 року. За користування Кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку та на дату укладення Договору розмір процентної ставки становить 36% на рік. На дату укладення Договору розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01% річних.

З матеріалів справи вбачається, що АТ "ОТП БАНК" повністю виконало свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором щодо встановлення кредитної лінії, що підтверджується банківською випискою з рахунку відповідача, відкритого в АТ "ОТП БАНК". Видача кредитної картки підтверджується розпискою відповідача про отримання крединої картки.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

24.03.2023 між АТ "ОТП БАНК" та ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" укладено договір факторингу№ 24/03/23, відповідно до умов якого АТ "ОТП БАНК" передає, а ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" приймає право грошової вимоги, і стає кредитором за кредитними договорами укладеними між АТ "ОТП БАНК" і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості.

Відповідно до додатку до Договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023, ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №146/980/019381521/17 у розмірі 28 477,03 грн., з яких: заборгованість за тілом кредитом 18 931,68 грн.; заборгованість за відсотками 9 545,35 грн.

Статтею 512 ЦК України передбачено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, а саме: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов Договору факторингу та відповідно до вимог ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" набуло статусу нового кредитора.

Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, правильність якого перевірена судом, заборгованість відповідача за кредитом складає 28 477,03 грн, з яких: заборгованість за тілом кредитом 18 931,68 грн., заборгованість за відсотками 9 545,35 грн.

Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачка суду не надала, як і не надала доказів щодо належного виконання нею умов вищезазначеного договору.

Крім того вищевказана заборгованість підтверджується банківською випискою по рахунку відповідачки, яка свідчить, що відповідачка користувалася банківською карткою.

В матеріалах справи містяться вимога позивача від 14.07.2025, адресована відповідачці щодо сплати заборгованості за кредитним договором, однак докази погашення вказаної заборгованості відсутні.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суд дав оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано контррозрахунком відповідача.

Такі висновки наведені, у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем доведено виникнення та продовження між сторонами кредитного договору тривалих та безперервних договірних відносин. З наданої стороною позивача виписки про рух коштів по картці позичальника убачається, що відповідач після отримання банківської картки активно користувався кредитними коштами.

Таким чином, судом встановлено, що умови кредитування відповідач розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів" отримав та погодився з нею, про що свідчить його дії по укладенню договору, подальше виконання ним умов кредитного договору відповідно до пропозиції банку, відсутність будь-яких письмових заперечень щодо умов кредитування, строків тощо.

Враховуючи викладене, банком та позичальником при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов цього договору, позичальником підтверджено своїм підписом, що він ознайомлений з умовами кредитування та згодний з ними, договір укладено у письмовій формі у відповідності до вимог чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором; крім загальних посилань на відсутність боргу, не надано доказів щодо спростування заявленої суми кредитної заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.

Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, задоволення судом позовних вимог, враховуючи, складання заяв по суті та неучасть представника у судових засідань у цій справі, наявність заперечень відповідача щодо зменшення витрат на правничу допомогу, з огляду на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 3000 грн, що у даному випадку відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача в частині правової допомоги необхідно задовольнити частково.

При задоволенні позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 244, 258-259, 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ"28477,03 грн заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ"2422,40 грн судового збору та 3000 грн витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ", , адреса: 49001, м.Дніпро, вул. Січових Стрільців, 9.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 09.10.2025.

Суддя М. М. Нарольський