Номер провадження 2-о/754/524/25
РІШЕННЯ

Іменем України

13 жовтня 2025 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретаря судового засідання Краснощоки О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті,

У С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті.

Свої заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона дружина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території, в м. Шахтарськ, Донецької області, причина смерті - стенозуючий атеросклеротичний коронаросклероз. Зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у Відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ українською мовою, який може бути прийнятий Відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно для державної реєстрації смерті померлої особи проведеної державним органом України задля реалізації в подальшому особистих правових дій. У зв`язку з викладеним заявниця просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянина України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Заявниця до суду подала заява з проханням про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримують та просять задовольнити.

Заінтересована особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання свого представника не направили, не надали до суду письмові пояснення, але про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

До матеріалів заяви додана заява від ОСОБА_2 , з якої вбачається, що заяву визнає та просить задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, додані письмові докази, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке.

Суд установив такі факти та їм правовідносини.

ОСОБА_1 офіційна дружина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 16.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_3 , заявниця приєднала до заяви наступні документи: лікарське свідоцтво про причини смерті № 356 від 29.10.2020, видані медичною установою, що розташовано на окупованій території та свідоцтво про смерть, яке видане відділом реєстрації, що також розташовано на окупованій території, згідно яких останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті - стенозуючий атеросклеротичний коронаросклероз. Також додані копії фото з кладовища (встановленого надгробки).

Отже оцінюючи свідоцтво про смерть та лікарське свідоцтво про причини смерті, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки інформації з документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі викладеного вище, суд вважає факт смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Шахтарськ, Донецької області встановленим.

Керуючись статтями 2-13, 76-80, 315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , Деснянський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шахтарськ Донецької області, причина смерті - стенозуючий атеросклеротичний коронаросклероз.

Рішення підлягає негайному виконанню, відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України.

Копію рішення направити до Деснянського районного у м. Києві відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у м. Києві для виконання.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , місце фактичного проживання (довідка ВПО № 3003- від 09.12.2020) за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження за адресою: м. Київ, проспект Червоної Калини, 15-А, .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 13.10.2025.

Суддя В. В. Бабко