Справа № 381/2957/22
Провадження № 2/369/461/25
РІШЕННЯ

Іменем України

24.09.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участю секретаря Безкоровайної М.Л.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання у м. Києві цивільну справу за позовом № 381/2957/22 за позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Боярської міської територіальної громади Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

27.08.2022 року позивач ОСОБА_6 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Київської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій позивач просила суд:

-визнати за недієздатним ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_7 , право власності на 1/100 частки земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номером 0:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належної померлій матері ОСОБА_7 ОСОБА_8 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_9 , котрий спадщину, що залишилася після смерті матері фактично прийняв але юридично не оформив своїх спадкових прав;

-визнати за недієздатним ОСОБА_3 у порядку спадкування за законом право власності на 13/150 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46 кв.м., житловою площею 34 кв.м., що належав його батьку ОСОБА_7 .

28.09.2022 року ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Ковалевської Л.М. цивільну справу № 381/2957/22 за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Київської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, передано за підсудністю на розгляд до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

08.12.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа № 381/2957/22 надійшла до провадження судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.12.2022 року у справі № 381/2957/22 позов залишення без руху.

Позивачем усунуто недоліки і в остаточній редакції позивач просила суд:

-визнати за недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, у порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/100 частки земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 0:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належної померлій матері ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_9 , котрий спадщину, що залишилася після смерті матері фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.

-визнати за недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, у порядку спадкування за законом, право власності на 13/150 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46 кв.м, житловою площею 34 кв.м., що належав його батьку ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

-стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 50612,40 грн. (п`ятдесят тисяч шістсот дванадцять гривень сорок копійок) та 3954,09 грн. сплаченого судового збору.

Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним.

Недієздатний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом ІІ групи з дитинства згідно довідки МСЕК.

Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області.

Після розлучення сторони проживали за адресою АДРЕСА_1 .

Одночасно з сторонами, позивачем відповідачем і їх дітьми, покійним ОСОБА_7 в будинку проживала мати покійного ОСОБА_7 ОСОБА_8 , та його нова дружина ОСОБА_4 .

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.12.2010 у справі №1-468/10 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , засуджено за вчинення злочину, перед баченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 (сто) годин із залишенням запобіжного заходу під підписку про невиїзд.

Станом на 31.12.2013 заборгованість по аліментах становила 58084,43 грн. Дану суму заборгованості ніхто не оскаржував, та не сплатив.

Довідкою розрахунком від 19.02.2018 (яка була у судовому порядку скасована) встановлено станом на 24.05.2016 заборгованість в сумі 92287,21 грн. При цьому, заборгованість станом на сьогодні не виплачено і заборгованість визначена станом на 31.12.2013 в сумі 58084,43 грн. не скасована і не виплачена.

Виконавче провадження ВП №7368059 завершено 04.10.2016 згідно п. 6 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» (за закінченням терміну стягнення).

Постанову про закінчення виконавчого провадження позивачу надіслано не було, як і не повернуто до суду виконавчий документ з відміткою. Виконавче провадження втрачено.

При цьому, як встановлено постановою про результати перевірки виконавчого провадження ВП №7368059 від 27.12.2018, вказане виконавче провадження до архіву не передавалось і в АСВП відносно ВП №7368059 дані не внесені. (вказане було предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Києво-Святошинським районним відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ Київської області.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на спадкове майно.

Як вбачається з копії заповіту від 08.12.2015 року, отриманого позивачем при ознайомлені з іншою судовою справою, зареєстрований в реєстрі за № 1-3656 ОСОБА_7 заповів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , все його майно, що буде належите йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося.

Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 року по справі № 357/1933/18, визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 недієздатним з шестимісячного віку. Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та призначено ОСОБА_6 опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З 29 червня 2008 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зарахований до складу підопічних дитячого будинку-інтернату на повне утримання.

Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2020 року по справі № 357/1933/18, клопотання ОСОБА_6 про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 року - задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зверталась до суду із позовом про поновлення строку вступу у спадщину.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 369/220/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, позов задоволено. Визначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що причини пропуску ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строку на подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки він є інвалідом ІІ групи з дитинства, а тому був позбавлений можливості самостійно звернутись у шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з моменту її відкриття. При цьому судом ураховано, що позивач визнаний недієздатним на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року (справа № 357/1933/18), а тому має право на обов`язкову частку у спадщині.

Постановою Касаційного цивільного суду у склады Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 провадження № 61-5303св22 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 369/220/20 та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року скасовано і прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові.

При цьому, в мотивувальній частині постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 провадження № 61-5303св22 Суд зазначив, що на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з шестимісячного віку, поширюються правові наслідки визнання особи недієздатною, у тому числі і правила прийняття спадщини.

На особу, яка прийняла спадщину, не поширюються положення частини третьої статті 1272 ЦК України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 369/220/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, позов задоволено. Визначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року (справа № 357/1933/18) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано недієздатним з шестимісячного віку, і він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька, постановою державного нотаріуса опікуну ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,. відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині, а між спадкоємцями існує спір щодо спадкового майна, ефективним способом захисту прав недієздатного спадкоємця, який прийняв спадщину, може бути вимога про визнання за ним права власності на майно у порядку спадкування.

В подальшому, відповідач ОСОБА_4 припинила фактичне проживання із ОСОБА_7 і почала жити з іншим чоловіком. А після смерті ОСОБА_7 , через півроку, ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народила ОСОБА_3 , генетична спорідненість ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 із спадкодавцем є предметом спору у справі №461/3122/19, справа перебуває на стадії апеляційного оскарження.

Виходячи із правила, передбаченого частиною четвертою статті 1268 ЦК України, недієздатний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2023 року у справі № 381/2957/22 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні.

Заяви (клопотання) учасників справи.

В підготовче засідання позивач ОСОБА_6 та її представник адвокат Шаповал О.В. позовні вимоги підтримали і просили задовольнити.

Представники Третіх осіб до суду не з`явились, належним чином повідомлені належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Від Боярської міської територіальної громади Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Боярської міської територіальної громади Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшли заяви про розгляд без їх участі.

В підготовче засідання ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`явилась, заперечила проти позову і просила залучити третю особу Службу у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області.

У наданому суду відзиві, запереченнях, письмових поясненнях відповідач заперечила проти задоволення позовних вимог, зазначила про те, що інвалідність отримана після смерті спадкодавця, спір про спадщину вирішено постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 провадження № 61-5303св22 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 369/220/20 та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року скасовано і прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові. Недієздатний ОСОБА_3 не проживав із спадкодавцем. Відповідач наголосила на тому, що ОСОБА_4 у даній справі не представляє свого сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а є лише представником спадкоємиці ОСОБА_5 . Просила відмовити у позові за його безпідставністю.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2023 року у справі № 381/2957/22 залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області.

У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області надала пояснення і покладалась на думку суду щодо вирішення позову.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі №357/3011/24 заяву ОСОБА_6 про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,- задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили. Здійснено заміну опікуна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_6 на ОСОБА_1 . Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку із чим, ОСОБА_6 подано клопотання про заміну позивача. Одночасно з цим, ОСОБА_1 подано клопотання про заміну позивача аналогічного змісту.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.07.2024 року у справі № 381/2957/22 здійснено заміну позивача- опікуна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_6 на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні були допитані свідки, які показали наступне:

Свідок ОСОБА_10 , що є сусідом сторін, показав, що відповідач ОСОБА_4 після конфлікту із спадкодавцем не проживала з покійним ОСОБА_7 з 2016 року, а при житті з ним постійно з ним конфліктувала і била його, на що той скаржився свідкові. ОСОБА_7 в останні роки свого життя перебивався випадковими підробітками, пиячив, вів аморальний спосіб життя, був непрацевлаштований, вихованням старших синів не займався і не утримував їх. ОСОБА_4 і ОСОБА_7 розлучались. Він проживав на своїй половині дома сам, не міг часто потрапити до своєї кімнати, часто засипав під тином і приходив до сусіда, жалівся на чоловічу статеву неспроможність. Приблизно 12 жовтня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повторно зареєстрували шлюб, про що стало відомо сусідам після смерті ОСОБА_7 через тривалий час, так як відповідач майже не з`являлась в Боярці. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7 . Натомість ОСОБА_4 в той час проживала у с. Чабани Київської області (точну адресу не знає) вірогідно з іншим чоловіком (не бачив його в Боярці). ОСОБА_4 не проживала за місцем реєстрації і не жила з покійним ОСОБА_7 з 2016 року, а при житті з ним постійно з ним конфліктувала та викликала поліцію. Свідок повідомив, що відповідно ОСОБА_4 народила ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 не від ОСОБА_7 і він незаконно отримав спадщину ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_11 вже був неспроможній до зачаття, через що і були конфлікти у них з ОСОБА_12 .

В судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_6 , покази якої аналогічні показам свідка ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_13 до суду не з`явився.

Оскільки свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 заявлені на стадії судового розгляду справи, суд відхилив клопотання про їх допит.

Позивачем подані клопотання про приєднання доказів, серед яких є нотаріально посвідчена заява свідка ОСОБА_15 . Дане клопотання судом вирішено протокольною ухвалою.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до наступного висновку.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,батьками якого зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який за рішенням рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.07.2018 року по справі № 357/1933/18, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2020 року по справі № 357/1933/18, Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 04 жовтня 2022 року по справі № 357/8041/22, визнаний недієздатним з шестимісячного віку, та призначено ОСОБА_6 опікуном над недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і в подальшому дію рішення продовжено кожні два роки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2024 у справі № 357/3011/24 заяву ОСОБА_6 про продовження строку дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,- задоволено. Продовжено строк дії рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 09.07.2018 року в частині визнання недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 строком на два роки з дня набрання рішенням законної сили. Здійснено заміну опікуна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_6 на ОСОБА_1 . Призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ), проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Нормами ч. 4 ст. 82 ЦПК України імперативно визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини справи щодо недієздатності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та необхідності встановлення над ним опіки не підлягають доказуванню в даній справі згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України

З 11 жовтня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 грудня 2014 року у справі 369/10727/14-ц.

08 грудня 2015 року ОСОБА_7 складений заповіт, яким він все своє майно заповів дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 жовтня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повторно зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Нормами ч.ч. 4, 5 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сторони не заперечують і разом посилаються на висновки в мотивувальній частині Постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 провадження № 61-5303св22 Суд зазначив, що на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з шестимісячного віку, поширюються правові наслідки визнання особи недієздатною, у тому числі і правила прийняття спадщини.

В мотивувальній частині Постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 провадження № 61-5303св22 також зазначено, що враховуючи те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2018 року (справа № 357/1933/18) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано недієздатним з шестимісячного віку, і він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька, постановою державного нотаріуса опікуну ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,. відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині, а між спадкоємцями існує спір щодо спадкового майна, ефективним способом захисту прав недієздатного спадкоємця, який прийняв спадщину, може бути вимога про визнання за ним права власності на майно у порядку спадкування.

Отже, в силу ч. 4 ст. 82, ч.ч. 4,5 ст. 263 ЦПК України, враховуючи висновки викладені у Постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 провадження № 61-5303св22 , де розглядався спадковий спір між тими самими сторонами, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано недієздатним з шестимісячного віку, і він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька, а позивачем використано спосіб захисту визначений даною постановою Суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Отже, відповідно до частини третьої статті 12, частини другої статті 77, статті 81 ЦПК України якщо позивач стверджує, що особа, батьківство якої оспорюється, не знала, що буде записана батьком дитини після смерті, то відповідач має надати докази на спростування таких тверджень, та довести, що особа, яка записана батьком дитини після смерті, за життя знала або могла знати про вагітність дружини і не заперечувала, що буде записана батьком новонародженої дитини після своїй смерті. З урахуванням таких висновків Об`єднаної палати, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у судових рішеннях, є необґрунтованими та передчасними.

Відповідачем не доведено відсутності прав на спадщину у недієздатного ОСОБА_3 1995 р.н., з огляду на викладені обставини і висновки судових рішень наведених вище.

Суд критично ставиться до заяв відповідача щодо її, як мачухи участі у вихованні недієздатного ОСОБА_3 , 1995 р.н., з огляду на тривалу неприязнь між сторонами і відношення відповідача до позивачів у судових засіданнях, та засвідченого свідками образу життя сторін протягом останніх 15 років.

Верховний Суд колегією у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 28 листопада 2018 року зазначив, що Будь-які дії законного представника спадкоємця не можуть вчинятися всупереч його інтересам (малолітньої особи).

А відповідач є законним представником малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд також критично відноситься до позиції відповідача, щодо відсутності права власності малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки згідно інформаційної довідки про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є таким, що прийняв обов`язкову частку у спадщині за законом.

Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області Панікар В. М. від 12 лютого 2019 року № 388/02-31 відмовлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 13/250 часток житлового будинку та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/10 частку земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 0:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка ), належної померлій ОСОБА_8 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_9 , котрий спадщину, що залишилася після смерті матері фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.

ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зверталась до суду із позовом про поновлення строку вступу у спадщину.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 369/220/20, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року, позов задоволено. Визначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Постановою Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 провадження № 61-5303св22 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2021 року у справі № 369/220/20 та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року скасовано і прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові з підстав, що виходячи із правила, передбаченого частиною четвертою статті 1268 ЦК України, недієздатний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 . На особу, яка прийняла спадщину, не поширюються положення частини третьої статті 1272 ЦК України.

Відповідно, спадкоємцями майна померлого ОСОБА_7 є:

- Дочка померлого ОСОБА_5 , яка є спадкоємцем за заповітом;

-та сини недієздатний ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_3 , які є спадкоємцями обов`язкової частки у спадщині за законом.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-BP, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221 Цивільного кодексу України далі ЦК).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК).

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Батько позивача набув права власності на вказаний вище житловий будинок до 01.01.2004 року, тобто до дати набрання чинності ЦК України. Так, на дату побудови житлового будинку (1928 рік), питання набуття громадянами права власності та реєстрації будинків регулювалися «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», яка втратила чинність 13.12.1995 року (далі - Інструкція), та «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР», затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31.10.1975 року №45/5, яка втратила чинність 07.07.1994 року (далі - Інструкція від 31.10.1975 року). За змістом п.1 Розділу І Інструкції від 31.01.1966 року реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих.

Таким чином, з урахуванням викладеного, а також того, що обов`язкова реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ могла здійснюватися виконавчими комітетами місцевих рад, вважаю, що дозвіл Боярської районної ради на будівництво об`єкту нерухомого майна - на 13/250 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , підтверджує належність будинку ОСОБА_8 і ОСОБА_7 за відповідними правовстановлюючими документами

За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

В силу положень ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини чи подачі до нотаріальної контори або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяви про прийняття спадщини. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений ст. 1241 Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років (ст. 6 СК України, ст. 31 Цивільного кодексу України).

Неповнолітньою вважається фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років ( ст. 6 Сімейного кодексу України, ст. 32 Цивільного кодексу України).

Непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"пенсійного віку, або особи з інвалідністю І, ІІ, ІІІ груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої ст. 1241 Цивільного кодексу України], ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу України, який відносить до категорії „непрацездатні осіб з інвалідністю I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний. Згідно з ч. 3 ст. 75 Сімейного кодексу України непрацездатними вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані особами з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 69 Закону України «Про нотаріат», п.п. 5.5 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус в обов`язковому порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 1266 ЦК України передбачений процес спадкування за правом представлення, а саме: внуки спадкують ту частину спадщини, яка б належала за законом їхнім матерям, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ст. 328, 1216 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування є однією з підстав виникнення права власності.

Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України засобом захисту свого права є визнання права.

Відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача, як спадкоємця права на це спадкове майно.

В силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття.

Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15, п.4.18 Розділу ІІ Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

За таких обставин спадкове право позивача може бути реалізовано лише в судовому порядку.

В силу ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Вимогами ч.4 ст.1268 ЦК України визначено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

В силу ст.1259, ст.1261 ЦК спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються ВСІ спадкоємці за законом першої черги.

Для визначення розміру обов`язкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту, та визначення складу майна, з якого складається спадщина.

При визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом.

Спочатку нотаріусом визначається дійсна вартість спадкового майна як заповідана, так і не заповідана, з урахуванням усіх спадкоємців за законом, які були б закликані до спадкування (у тому числі спадкоємців за правом представлення на частку їх рідних, які б мали бути спадкоємцями за законом, але померли до часу відкриття спадщини).

Якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов`язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов`язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов`язкової частки у спадщині, обов`язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна.

При визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).

Обов`язкова частка це мінімум того, що може дістати малолітній, неповнолітній чи непрацездатний спадкоємець першої черги (за винятком зменшення її за рішенням суду). Тому на спадкоємця, який одержав саме цю частку, не може бути покладений заповідальний відказ, він не може бути зобов`язаний вчинити певну дію, спрямовану на досягнення суспільно-корисної мети, щодо цієї частки не може бути встановлений сервітут.

Визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Для встановлення всієї спадкової маси в повному обсязі спадкоємець, який має право на обов`язкову частку, вправі звернутись до нотаріуса із заявою про вжиття заходів до охорони спадкового майна.

Таким чином, розподіл часток має відбуватись наступним чином:

Спадкоємцями є діти та дружина спадкодавця. Враховуючи заповіт, обов`язкову частку мають неповнолітні і недієздатні спадкоємці. Тобто ОСОБА_3 , 1995 р.н недієздатний, ОСОБА_5 неповнолітня спадкоємець за заповітом, ОСОБА_3 2018 р.н. неповнолітній син народжений після смерті спадкодавця через півроку (походження від спадкодавця оскаржується).

У разі поділу будинку, спадкова частка на всіх спадкоємців становить 13/25 частин.

У разі поділу з урахуванням ОСОБА_3 2018 р.н. неповнолітній син народжений після смерті спадкодавця через півроку (походження від спадкодавця оскаржується), частки спадкоємців становлять:

13/25=52/100 часток будинку (спадкова маса будинку)

Кожному по часток спадкової маси.

Обов`язкова частка у спадщині за законом недієздатного ОСОБА_3 , 1995 р.н. становить: 78/150 часток будинку загальна спадкова маса будинку; кожному по 1/3 частини від спадкової маси.

Обов`язкова частка у спадщині за законом недієздатного ОСОБА_3 , 1995 р.н. становить: 78/150 : 3: 2 (половина від частки, що він мав би наслідувати за законом) що дорівнює частці: 13/150 частки спірного будинку.

Як зазначено вище, в мотивувальній частині Постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 369/220/20 провадження № 61-5303св22 Суд зазначив, що на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з шестимісячного віку, поширюються правові наслідки визнання особи недієздатною, у тому числі і правила прийняття спадщини.

Виходячи із правила, передбаченого частиною четвертою статті 1268 ЦК України, недієздатний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 на 7/100 часток будинку

На особу, яка прийняла спадщину, не поширюються положення частини третьої статті 1272 ЦК України.

Відповідно до статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст. ст. 335, 376, 392 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову І практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Згідно ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Відповідно ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті.

Згідно із ч.1 ст.1266 ЦК України внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Факт того, що особа за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину це позбавляє права на спадщину (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2020 року у справі N2 350/1850/17).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже з урахуванням часток спадкоємців на нерухоме майно недієдатний ОСОБА_3 1995 р.н., має право на 13/25 часток житлового будинку та на 1/10 частку земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 0:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка).

За приписами ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також осо- ба, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч.ч.2-4 ст.1273 цього Кодексу.

За змістом ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її.

Як передбачено ст. 1267 ЦК України, право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Таким чином, розподіл часток при спадкуванні земельної ділянки, спадкова маса загальної якої дорівнює 1/10 частку земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 0:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка ), належної померлій ОСОБА_8 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_9 , котрий спадщину, що залишилася після смерті матері фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав, розподіляється наступним чином:

1/10=10/100 часток земельної ділянки; Обов`язкова частка у спадщині за законом недієздатного ОСОБА_3 , 1995 р.н. становить: 10/100 : 4 : 2 =1,25/100; з застосуванням округлення за математичними правилами 1/100 частки земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 0:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка ), належної померлій ОСОБА_8 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_9 , котрий спадщину, що залишилася після смерті матері фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не доведено іншого розподілу часток і щодо розподілу часток обґрунтованого заперечення відповідач не надала.

Відповідно до ст.1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як видно з представлених доказів, домоволодіння, яке складається з житлового будинку та побудови, інші особи на володіння та користування даним житловим будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність житлового будинку для проживання ніким не оспорюється.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» згідно до ст.1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності.

Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках передбачених Законом. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження.

Отже, оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину здійснюють нотаріуси.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військової агресією Російської Федерації проти України на території України введено воєнний стан, який продовжується і на теперішній час.

24.02.2022 р. у зв`язку з широкомасштабною військовою агресією російської федерації проти України, на території України введено воєнний стан, який і досі триває, що безумовно позначилось на тривалості розгляду в умовах воєнного стану.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловленою в постанові від 17 жовтня 2018 у справі № 681/203/17-ц (провадження № 61-26164св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Вказана правова позиція підтримана і в постановах Верховного суду від 01 червня 2020 року у справі N 185/777/17 (провадження N 61-35079св18), у постанові від 07 квітня 2020 року у справі N 756/9379/15-ц (провадження N 61-7251св19).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Таким чином, обов`язковою підставою для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є наявність реальних та достатніх перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 18.06.2018 у справі № 182/8267/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 643/20546/14-ц, від 13.05.2022 у справі № 552/4460/20, від 19.05.2022 у справі № 6365/1853/18, від 25.05.2022 у справі № 298/1618/19, від 08.12.2022 у справі № 518/164.20, від 26.01.2024 у справі № 731/90/22, суди розглядають спори з приводу захисту спадкових прав у разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (частина перша статті 4 ЦПК України) або в разі оскарження особою відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії (статті 49, 50 Закону України «Про нотаріат»). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена, це може бути підставою для відмови у позові.

Згідно відповіді Боярської державної нотаріальної контори від 15.09.2022 ОСОБА_6 відмовлено у вчинені нотаріальної дії реєстрації обов`язкової частки спадщини у праві власності за недієздатним сином ОСОБА_3 1995р.н., тобто є реальна перешкода в оформленні права власності.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Боярської міської територіальної громади Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимог до другого відповідача суд зазначає наступне.

У постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16-ц КЦС ВС вказав, що у справі про визнання недійсними таких правочинів, як видача довіреності та прийняття спадщини, належним відповідачем є особа, яка видавала довіреність, і особа, яка прийняла спадщину, а не нотаріус чи нотаріальна контора, якщо позивач не обґрунтовує недійсність правочинів неправомірними діями нотаріуса. Також у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 227/5540/18 КЦС ВС відзначив, що нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між учасниками нотаріальної дії. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасників нотаріальної дії. Про те, що державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, не є належним відповідачем у справі про скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно, КЦС ВС зазначив у постанові від 7 липня 2021 року у справі № 369/14294/17.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Подібні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц, у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19.

Згідно зі сталою практикою Верховного Суду, належними відповідачами у спадкових спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 20 грудня 2021 року у справі № 502/1603/18 (провадження № 61-10329св21), від 24 травня 2023 року у справі № 291/559/21 (провадження № 61-4425св23) та інші).

Відтак, позовні вимоги до Боярської міської територіальної громади Київської області задоволенню не підлягають.

Вирішуючи згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково - судові витрати покладаються на відповідача ОСОБА_4 пропорційно задоволеним вимогам.

Судові витрати на правничу допомогу позивачу пов`язані із розглядом даної справи будуть вирішені при надходженні заяви в передбаченому ст. 270 ЦПК України порядку

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , який діє в інтересах недієздатного сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Боярської міської територіальної громади Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Боярська державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Служба у справах дітей Боярської міської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на 1/100 частки земельної ділянки площею 0,0117 га з кадастровим номер 0:01:017:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належної померлій матері ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , спадкоємцем якої за законом на частку був її син ОСОБА_9 , котрий спадщину, що залишилася після смерті матері фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав.

Визнати за недієздатним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування за законом, право власності на 13/150 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 46 кв.м, житловою площею 34 кв.м., що належав його батьку ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 3 954 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні) 10 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено: 27.10.2025 року.

Суддя А.В. Янченко