Справа № 336/4913/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши за відсутності учасників справи та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2025 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача та просила стягнути з останнього на свою користь матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 4783,13 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 серпня 2020 року вона стала жертвою шахрайських дій відповідача з іншою невстановленою особою, у результаті чого їй було завдану матерільну шкоду у розмірі 2500 грн. Ці обставини підтверджуються вироком Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 08 червня 2022 року у справі № 331/1236/22 та яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України. З урахуванням вимог ст.625 ЦК України загальна сума зобов`язання станом на час пред`явлення позову становить 4783,13 грн., яка складається з: 2500 грн. - основна сума заборгованості, 1923,54 грн. - інфляційні збитки та 359,59 грн. - 3 % річних. Крім матеріальної шкоди, їй спричинено моральну шкоду, оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення вона була студенткою і разом із хлопцем-студентом вони терміново шукали житло на початку навчального року. Внаслідок шахрайських дій відповідача вони залишилися без житла та коштів, що спричинило сильний стрес, почуття безпорадності, втрату довіри до людей та ускладнило умови початку навчального процесу. Враховуючи обставини справи та поведінку відовідача, оцін.є розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 29 травня 2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд Покровському районному суду міста Кривого Рогу.

Ухвалою суду від 01 липня 2025 року витребувано від Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу надіслано копію ухвали про відкриття провадження, а копія позовної заяви з доданими до неї документами була направлена на адресу відповідача позивачем на виконання вимог абз.2 ч.1 ст.177 ЦПК України. Про розгляд справи відповідача було повідомлено в порядку ч.1 ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте відповідач правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв із запереченнями розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також клопотань про розгляд справи з викликом сторін, до суду не направляв.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 червня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України та засудженого до покарання у виді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку два роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Вирок суду набрав законної сили 06 березня 2023 року (а.с.10-20). Вирок суду набрав законної сили 11 липня 2022 року.

Зі змісту вироку суду вбачається, що, зокрема, що 12 серпня 2020 р. потерпіла ОСОБА_1 , з метою пошуку оренди житла, перебуваючи в інтернет-мережі на сайті оголошень «OLX», знайшла за гіперпосиланням «ІНФОРМАЦІЯ_4» оголошення про здачу в оренду квартири у АДРЕСА_2 , яке було розміщено невстановленою в ході досудового розслідування особою на вказаній сторінці, в оголошенні зазначалася ціна оренди за місяць у сумі 2500 гривень та контактний номер мобільного телефону оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , під яким було зазначене ім`я « ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ». У ході спілкування за вказаним номером телефону з особою жіночої статі, яка представилась як « ОСОБА_3 », потерпіла ОСОБА_1 виявила бажання орендувати квартиру у АДРЕСА_2 , при цьому умовою угоди було внесення грошових коштів у сумі 2500 гривень. Так, невстановлена в ході досудового розслідування особа, перебуваючи в злочинній змові з ОСОБА_2 , реалізуючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно - обчислювальної техніки, а саме мобільного телефону, на якому встановлено мобільний додаток «Viber», зареєстрований на мобільному операторі ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , повідомила потерпілій ОСОБА_1 , що вона повинна попередньо оплатити грошові кошти в сумі 2500 гривень, на банківську картку, емітовану ПАТ АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_3 , оформлену на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який попередньо за грошову винагороду у сумі 800 грн. відкрив картковий рахунок на своє ім`я для ОСОБА_2 , проте не був обізнаний про злочинну діяльність останнього. Після цього, 12.08.2020 р. о 19 год. 01 хв. потерпіла ОСОБА_1 на виконання домовленості, будучи введеною в оману, при цьому помилково впевненою в правдивості та добросовісності дій з боку невстановленої особи, через мобільний додаток «Приват 24» з власної банківської карти, емітованої АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 , перерахувала грошові кошти в сумі 2500 гривень своїй матері ОСОБА_6 , а вона в свою чергу на банківську картку банку ПАТ АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_3 , оформлену на ім`я ОСОБА_5 , яка знаходилася в розпорядженні ОСОБА_2 . У подальшому ОСОБА_2 обготівкував грошові кошти в банкоматі, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , та, перебуваючи за місцем свого мешкання в місті Запоріжжя, розпорядився ними на власний розсуд. Зазначеними протиправними діями, шляхом обману, що виразилися у незаконному заволодінні грошовими коштами в сумі 2500 гривень, ОСОБА_2 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, спричинили потерпілій ОСОБА_1 матеріальний збиток на суму 2500 гривень.

Потерпілою у кримінальному провадження було визнано, у тому числі й позивача - ОСОБА_1 .

Зі змісту вироку суду від 08 червня 2022 року також вбачається, що під час судового розгляду потерпілою ОСОБА_1 не було заявлено цивільний позов.

Згідно копії студентського посвідчення, ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року була студентною юридичного факультету денної форми навчання Запорізького національного університету (а.с.9).

Згідно положень ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Факт заподіяння майнової шкоди у розмірі 2500 грн. позивачу внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення встановлено судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї справи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду України від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21, стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункти 17, 18, 26, 28; № у ЄДРСР 73469624), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (№ у ЄДРСР 82997465)).

Позивачем наведений детальний розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3 % річних за період з 12 серпня 2020 року по 27 травня 2025 року. Перевіривши наведений розрахунок, який не спростований відповідачем, суд погоджується з ним, вважає, що розрахунок проведений з дотриманням вимог законодавства і з відповідача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 1923,54 грн. та 3 % річних у розмірі 359,59 грн., а всього 4783,13 грн.

Отже, на підставі викладеного, та досліджених в сукупності доказів, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача завданої внаслідок злочину моральної суми в розмірі 5000 грн., вирішуючи які суд виходить з наступного.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, та незалежно від вини фізичної або юридичної особи, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частин 1-3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом враховується характер і обсяг заподіяної моральної шкоди позивачу, страждань, емоційних переживаннях та хвилювань і суд вважає, що моральна шкода у сумі 5000 грн. є справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із переживаннями.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 12, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушення у розмірі 4783 гривні 13 копійок та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, а всього 9783 (дев`ять тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 23 жовтня 2025 року.

Суддя: М.Д. Власенко