ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року м. Чернівці

Справа № 2-995/10

Провадження №22-ц/822/876/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.,

секретар Собчук І. Ю.,

учасники справи:

стягувач: ОСОБА_1 ,

боржник: Кредитна спілка «Хімзавод»

заявник: старший державний виконавець Третього ВДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крушницька Валерія Русланівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецький хімічний завод» на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 серпня 2025 року, головуючий у І-й інстанції Байцар Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року старший державний виконавець Третього ВДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крушницька В. Р. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до місцезнаходження юридичної особи КС «Хімзавод» за адресою: вул. Моріса Тореза, 35, для повного фактичного виконання виконавчого провадження №66360667.

В обґрунтування вимог зазначала, що на примусовому виконанні у Третьому ВДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження N 66360667 про примусове виконання виконавчого листа № 2-995/10 від 17 січня 2011 року, виданого Садгірським районним судом м. Чернівці, про стягнення КС «Хімзавод» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 20 511,88 грн. З відповіді з Державної податкової служби України вбачається, що за боржником відкритих рахунків в банках та інших фінансових установах України та джерел отримання доходів не виявлено. За інформацією Пенсійного фонду України джерел отримання доходів у боржника не виявлено. Державним виконавцем проводиться перевірка майнового стану один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, та один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, однак вони є безрезультатні. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, місцезнаходження боржника встановлено за адресою АДРЕСА_1 . Неодноразово державним виконавцем здійснювався виїзд за вказаною адресою, однак виявити боржника чи його майно не представилось за можливе, про що державним виконавцем складено відповідні акти. Відповідно до Рішення Конституційного Суду № 4-рп/2011 від 31.05.2011 питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 серпня 2025 року задоволено подання старшого державного виконавця Третього ВДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крушницької В. Р., стягувач: ОСОБА_1 , про примусове проникнення. Надано старшому державному виконавцю Третього ВДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крушницькій В. Р. дозвіл на примусове проникнення до місця знаходження юридичної особи-боржника КС «Хімзавод» за адресою: м. Чернівці, вул. Ярослава Мудрого, 35, для повного фактичного виконання виконавчого провадження №66360667.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем вчинені всі необхідні дії з метою належного виконання рішення суду про стягнення боргу з боржника, які виявились безрезультатними. Крім того, будучи належним чином обізнаним про наявність судових рішень про стягнення з нього заборгованості, боржник останні не виконує, як і не виконує законні вимоги державного виконавця та ігнорує виклики останнього.

Матеріали подання містять належні та достатні докази, які вказують на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, а також те, що державним виконавцем дійсно були вжиті першочергові заходи виконавчого провадження, та вжиття інших заходів виконання забезпечить його ефективність, що в свою чергу обґрунтовує наявність підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заінтересована особа ТДВ «Чернівецький хімзавод» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду.

Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

Вказує на те, що ТДВ «Чернівецький хімічний завод» подало до суду першої інстанції письмові пояснення, які підтверджують відсутність будь-якого нерухомого майна КС «Хімзавод» за адресою: АДРЕСА_1 . Також довідкою ТДВ «Чернівецький хімзавод» підтверджується те, що за адресою м. Чернівці, вул. Ярослав Мудрого, 35, відсутнє будь-яке рухоме чи нерухоме майно, належне КС «Хімзавод».

Вважає, що подання державного виконавця стосується не володіння і не власності боржника, а особи, у якої знаходиться майно боржника.

При вирішенні питання про надання дозволу виконавцю на примусове проникнення до житла боржника або до іншого володіння особи, у якої знаходиться майно боржника, виконавцю слід довести наступне: боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди; боржник ухиляється від проведення виконавчих дій; майно належить боржнику або він має право користування ним; боржник не надавав доступу до майна у відведений для цього час вчинення виконавчих дій.

Однак державним виконавцем цих обставин не доведено.

Адреса місцезнаходження боржника КС «Хімзавод» є місцезнаходженням й іншої юридичної особи, а саме ТДВ «Чернівецький хімічний завод». Також за вказаною адресою знаходиться цілісний майновий комплекс у власності ТДВ «Чернівецький хімічний завод» та земельна ділянка у постійному користуванні ТДВ «Чернівецький хімічний завод». Отже, надаючи дозвіл на примусове проникнення за адресою: м. Чернівці, вул. Ярослава Мудрого, 35, суд надає дозвіл на проникнення до володіння та власності ТДВ «Чернівецький хімзавод», який не має нічого спільного із КС «Хімзавод».

Крім того, до подання про примусове проникнення державним виконавцем додано акт Третього ВДВС м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 травня 2025 року про те, що майна КС «Хімзавод» за адресою АДРЕСА_1 , не виявлено. Отже, даним актом підтверджується відсутність майна КС «Хімзавод» за адресою: АДРЕСА_1 . Також даним актом встановлюються обставини, що виключають будь-яке примусове проникнення, оскільки примусове проникнення є необхідним для того, щоб арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно.

Державним виконавцем на надано доказів перешкоджання йому у проведенні виконавчих дій.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця Третього ВДВС м. Чернівці від 04 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження №66360667 з примусового виконання виконавчого листа №2-995/10, виданого 17 січня 2011 року Садгірським районним судом м. Чернівці, про стягнення з КС «Хімзавод» на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 20 511,88 грн.

З акту державного виконавця 22 листопада 2024 року вбачається, що державним виконавцем за адресою м. Чернівці, вул. Я. Мудрого, 35 встановлено, що за цією адресою розташована юридична особа ТДВ «Чернівецький хімзавод», що перебуває під охороною. Доступ на територію для проведення виконавчих дій відсутній. Майно, що належить боржнику, яке б знаходилося у вільному доступі та на яке можна було б звернути стягнення, не виявлено.

З акту державного виконавця 16 травня 2025 року вбачається, що державним виконавцем Крушницькою В. Р. при перевірці майнового стану боржника за вказаною вище адресою майна, на яке можна звернути стягнення, не виявлено.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №436407052 вбачається, що виробничі будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві власності ТДВ «Чернівецький хімічний завод».

Відповідно до частиною 1 статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1-3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканість житла. У частинах 1, 2 статті 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Отже, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц, приватний (державний) виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння. Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі за № 678/282/16-ц, право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Виходячи з викладеного, для надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Виконавцем не надано суду першої інстанції доказів на обґрунтування доцільності проникнення до місця знаходження боржника, а також не доведено, що ним вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані виконавцям, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій.

Водночас апеляційний суд наголошує, що для реалізації цього права державним виконавцем мають бути надані до суду переконливі докази, які б свідчили про те, що боржник перешкоджає виконавцю безперешкодно проходити до належного йому житла.

Колегія суддів зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» визначено обов`язки виконавця, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом розглядати в установлені законом строки заяви сторін.

За змістом частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Періодичність проведення таких перевірок чітко визначено Законом України «Про виконавче провадження», тобто такі перевірки мають вчинятися виконавцем систематично, а не одноразово. При цьому, сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника без встановлення та дослідження обставин того, що державним виконавцем проводилася перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою частиною восьмою ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення. У свою чергу, відсутність обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника (подібний за змістом правовий висновок наведено в постановах Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №915/1294/13, від 23.08.2018 року у справі №911/167/17, від 19.08.2019 року у справі №913/438/16).

Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника та майна його може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату (наведену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 07.08.2018 року у справі №910/25970/14).

У даному випадку державним виконавцем не надано доказів систематичного вчинення нею виконавчих дій, зокрема, періодичного проведення перевірок з метою належного виконання рішення суду, а відтак, матеріали справи не містять доказів дотримання приватним виконавцем вимог ст. ст. 18, 36, 48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Примусове проникнення до приміщення боржника не є першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду. Матеріали подання не містять належних та допустимих доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, що дійсно були вжиті першочергові заходи виконавчого провадження, та вжиття інших заходів виконання не забезпечить його ефективність, що в свою чергу обґрунтовувало б наявність підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника.

Крім того, слід звернути увагу, що у оскаржуваній вимозі державного виконавця заявник просить надати доступ до приміщення, яке належить на праві власності ТДВ «Чернівецький хімічний завод», однак доказів, що адресою: вул. Я. Мудрого (Моріса Тореза), 35 в м. Чернівці знаходиться майно боржника КС «Хімзавод» або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), як це зокрема передбачено ч. 1 ст. 439 ЦПК України, державним виконавцем на надано.

Отже, старшим державним виконавцем не доведено, що на території, яка належить на праві ТДВ «Чернівецький хімічний завод», знаходиться майно боржника КС «Хімзавод», чи майно та кошти, належні йому від інших осіб, а відтак суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця.

В матеріалах справи наявні акти, складені виконавцем у листопаді 2024 року та у травні 2025 року, про те, що виходом виконавця для перевірки майнового стану боржника за адресою: м. Чернівці, вул. Я. Мудрого, 35 встановлено, що за цією адресою розташована юридична особа ТДВ «Чернівецький хімзавод», що перебуває під охороною. Доступ на територію для проведення виконавчих дій відсутній. Майно, що належить боржнику, яке б знаходилося у вільному доступі та на яке можна було б звернути стягнення, не виявлено. Отже, зазначені акти не є достатніми доказами ухилення боржника КС «Хімзавод» від виконання рішення і відсутність добровільної згоди на проникнення виконавця на територію, з огляду на те, що за цією адресою розташована юридична особа ТДВ «Чернівецький хімзавод», тобто є власністю іншої особи, яка не є учасником виконавчого провадження.

Колегія суддів вважає, що старший державний виконавець, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 18, частиною 4 статті 18, частиною 6 статті 26 та частиною 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», не мотивував вимогу про надання йому доступу на територію, за якою знаходиться ТДВ «Чернівецький хімічний завод».

З урахуванням того, що державний виконавець не надав суду належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджання ним у здійсненні виконавчих дій, беручи до уваги той факт, що за адресою про надання доступу знаходиться майно, яке є власністю іншої особи, яка не є учасником виконавчого провадження, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання старшого державного виконавця третього ВДВС м. Чернівці про примусове проникнення до місцезнаходження юридичної особи КС «Хімзавод» за адресою: вул. Моріса Тореза, 35, адже на переконання колегії суддів, у цьому конкретному випадку такий виключний засіб забезпечення примусового виконання судового рішення не є виправданим.

Отже, подання державного виконавця не ґрунтується на вимогах закону, а тому ухвала суду, якою таке подання задоволено, підлягає скасуванню.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, витрати ТДВ «Чернівецький хімічний завод», пов`язані зі сплатою судового збору, слід покласти на Третій ВДВС у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Керуючись статтями 374, 376, 377, 381- 384, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецький хімічний завод» задовольнити.

Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні подання старшого державного виконавця Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крушницької Валерії Русланівни про примусове проникнення відмовити.

Стягнути з Третього відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Чернівецький хімічний завод» понесені витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 3 028 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 08 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач І. М. Литвинюк

Судді: Н. К. Височанська

І. Б. Перепелюк