ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1434/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/3141/24 Категорія: 331060300 Смовж О.Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Новіков О.М.
секретарШирокова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Міністерства оборони України Кучми А. Г. на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.05.2025 (повний текст складено 02.06.2025, суддя в суді першої інстанції Смовж О. Ю.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_4 з 10.06. 2004 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що із зазначеного періоду ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Оскільки обидві їх матері хворіли і потребували догляду вони були змушені проживати то в будинку заявниці в селі Багва Уманського району Черкаської області, то в батьківській хаті ОСОБА_4 в селі Ризине Звенигородського району Черкаської області. Після початку військової агресії з боку рф ОСОБА_4 був призваний на військову службу з 02.03.2022 як командир відділення гранатометного взводу 2-ї механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 . Після призову вони підтримували зв`язок телефоном, вирішували домашні питання, планували подальше життя, перераховували один одному кошти за необхідності. Упродовж служби ОСОБА_4 двічі був поранений, лікувався в госпіталі, куди до нього приїздила заявниця. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув в с. Калинове Куп`янського району Харківської області при виконанні бойового завдання, захищаючи цілісність України. Похованням ОСОБА_4 займалась заявниця.

Заявниця зазначає, що разом з ОСОБА_4 прожили 20 років, були пов`язані спільним побутом, несли спільні витрати, мали взаємні права та обов`язки, утримували дітей з обох сторін, піклувалися один про одного.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та загиблий ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заявниця не може реалізувати своє право на отримання передбачених законом пільг та виплат, як член сім`ї загиблого військовослужбовця, і за таких обставин змушена була звернутись до суду.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.05.2025 заяву задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 з 10.06.2004 по дату його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд ухвалюючи рішення дійшов висновку про достатність підстав для встановлення даного факту та задоволення заяви, оскільки іншим чином встановити його неможливо, а встановлення даного факту необхідне заявниці для реалізації своїх соціально-економічних та інших прав.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції представник Міністерства оборони України Кучма А. Г. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи а висновки, викладені у оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що метою подачі заяви є подальше звернення для отримання пільг та виплат за загиблим військовослужбовцем, у тому числі одноразової грошової допомоги. При цьому, станом на 24.09.2023 та на цей час заявниця не входить та не може входити до кола осіб, яким виплачується вищевказана одноразова грошова допомога, незалежно від встановлення судом факту її проживання однією сім`єю із загиблим військовослужбовцем. Тому встановлення згаданого факту не матиме жодних юридичних наслідків.

Скаржник також наголошує на тому, що заявницею не надано доказів на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , зокрема доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ткаченко А. Д.зазначила, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, в тому числі з врахуванням практики Верховного Суду, а скаржником не спростовано встановлений судом факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_4 як подружжя без реєстрації шлюбу, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 57 років помер ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане виконавчим комітетом Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області (а.с.11). ОСОБА_4 загинув в с. Калинове Куп`янського району Харківської області при виконанні бойового завдання, захищаючи цілісність України.

У справі наявні документальні докази того, що сержант ОСОБА_4 військовослужбовець військової служби по мобілізації на особливий період, призваний до в/ч НОМЕР_2 на військову службу за призовом, зарахований з 12.03.2022 до списків особового складу на посаду командира відділення 4-го взводу 2-ї батареї НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з наданою Звенигородським ВДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області на запит суду першої інстанції інформацією від 24.04.2025 №285 за наявним архівним фондом відділку актових записів про шлюб, складених відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлено, перевірку здійснено з 2004 по 2013 роки (а.с. 101).

В матеріалах справи наявні заяви дочок загиблого ОСОБА_4 заінтересованих осіб у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в яких останні зазначають про те, що ОСОБА_1 та їхній батько дійсно проживали з 2004 року по день його смерті як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, були пов?язані спільним побутом, піклувались один про одного.

На виконання ухвали Черкаського апеляційного суду від 03.10.2025 про витребування доказів виконавчим комітетом Буцької селищної ради Уманського району Черкаської області надано інформацію про те, що ОСОБА_1 дійсно проживала з ОСОБА_4 по день його смерті у селі Багва Уманського району Черкаської області у домоволодінні її матері. Вони спільно вели господарство, несли спільні витрати на ремонт та утримання будинку, в якому проживали, автомобіля, що використовувався для потреб сім`ї.

Із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки необхідно їй для отримання передбачених законом пільг та виплат, як членом сім`ї загиблого військовослужбовця.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

При цьому частиною першою статті 16-1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до пункту четвертого статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту першого статті 16-3 вказаного Закону одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників.

За такого встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу заявниці із загиблим військовослужбовцем має для неї юридичне значення.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2023 року у справі №372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, зважаючи на те, що нею належним чином доведено факт спільного проживання з ОСОБА_4 починаючи із 10.06.2004 року по день його смерті.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку про наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сталих відносин, притаманних саме подружжю, а саме щодо спільного їх проживання, що підтверджено як наданими в суді першої інстанції поясненнями свідків, які добре знали заявницю та ОСОБА_4 як подружжя, поясненнями у судовому засіданні дочок загиблого (заінтересованих осіб у справі), так і зазначеними вище письмовими доказами.

Доказів, які б спростовували обставини спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю саме у вказаний період, скаржником не надано та судами першої і апеляційної інстанції не встановлено.

За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Отже рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.05.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 28.05.2025 у даній справі залишити без змін.

Судові витрати у виді судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, що подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 22.10.2025.

Суддя-доповідач

Судді