Справа № 134/958/25
Провадження № 22-ц/801/2260/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 рокуСправа № 134/958/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №134/958/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року, яке ухвалив суддя Лабай О.В. в Крижопільському районному суді Вінницької області, повний текст складено 09 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В червні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 19 червня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір №207768441 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач отримав кредит в сумі 25000 грн зі сплатою процентів, за допомогою електронного підпису одноразовим індикатором шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок.

29 травня 2025 року до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №207768441 від 19 червня 2023 року.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання за умовами кредитного договору №207768441 від 19 червня 2023 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 116805 грн, з яких 25000 грн заборгованість за тілом кредиту, 91805,00 грн заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №207768441 від 19 червня 2023 року в розмірі 116805 грн, а також судові витрати.

Заочним рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2025 рокув задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами не довів переходу до нього права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 207768441 від 19 червня 2023 року на підставі договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного задовго до укладення кредитного договору та без визначеної майбутньої вимоги.

Не погодившись з таким рішенням ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду, обставинам справи. Просило заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .. На підтвердження факту укладення даного реєстру та відступлення прав вимоги до відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс», первісним кредитором були передані останньому документи, які підтверджують видачу кредиту відповідачу. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

При цьому відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 .. В подальшому відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача, відтак вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності у апелянта права вимоги за цим кредитним договором є помилковим.

Крім того вказує, що відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, з урахуванням фактичних обставин даної справи, не спростовують факт набуття позивачем права вимоги за кредитним договором №207768441 від 19 червня 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує цілим рядом договорів (а також інших документів), копії яких долучено до позовної заяви, які (у відповідності до статті 204 ЦК України) є правомірними та чинними, оскільки докази про протилежне у матеріалах справи відсутні.

Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.

В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку №1 до договору.

Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін.

Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Відповідно до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу, строк договору 28 листопада 2019 року.

28 листопада 2019 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2020 року.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою даний договір викладено у новій редакції та продовжено строк дії договору факторингу до 31 грудня 2021 року.

У пункті 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (нова редакція) зазначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 245 від 22 серпня 2023 року на умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників, зокрема ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 53480,00 грн., з яких 25 000,00 грн. заборгованість по основному боргу; 28480,00 грн. заборгованість по відсоткам.

Також, судом встановлено, що 27 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, строк дії до 31 грудня 2024 року.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 1від 27 травня 2024 на умовах договору клієнт відступає фактору наступні права вимоги до наступних боржників, зокрема ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 116805,00 грн., з яких 25 000,00 грн. заборгованість по основному боргу; 91805,00 грн. - заборгованість по відсоткам

29 травня 2025 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, строк дії до 31 грудня 2026 року.

Відповідно до реєстру боржників від 29 травня 2025 року до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року клієнт відступає фактору право вимоги заборгованостей до боржників-позичальників на умовах передбачених договором факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025, зокрема ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості 116805,00 грн, з яких 25 000,00 грн заборгованість по основному боргу; 91805,00 грн - заборгованість по відсоткам.

Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Відтак, право вимоги за кредитним договором №207768441 від 19 червня 2023 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 22 серпня 2023 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 245, тобто - вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 19 червня 2023 року.

Апеляційний суд звертає увагу, що передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу, оскільки даним договором не обмежена можливість передачі прав вимог лише тими договорами, які існували до моменту укладення Договору.

Як вбачається з вищенаведеного, договорами факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, № 27/0524-01 від 27 травня 2024 року, №29/05/25-Е від 29 травня 2025 року (з урахуванням додаткових угод) передбачено передачу прав вимоги за договорами, перелік яких наведено у відповідних Реєстрах прав вимоги, а не відступлення прав вимоги за самими договорами факторингу.

Згідно з п. 4.1. цих договорів, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору.

Тобто, фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи договору факторингу, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.

29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу №29/08/25-Е, відповідно до умов якого позивачу було відступлене право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

29 травня 2025 року відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №29/08/25-Е від 29 травня 2025 року, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача (а.с.63 64).

Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного на той момент зобов`язання та відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору, а отже ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» довело своє право вимоги до відповідача ОСОБА_1 ..

Отже, хибним є висновок суду, що до позивача не перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором - позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором №207768441 від 19 червня 2023 року.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до платіжного доручення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 19 червня 2023 року, № 7607f506-f973-45а59128-е5674e586a61 платник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 25000 грн на картковий рахунок, зазначений ОСОБА_1 у анкеті-заявці про отримання кредиту, згідно кредитного договору №207768441 від 19 червня 2023 року.

Переказ коштів на виконання умов кредитного договору підтверджується рухом коштів по картці від 07 липня 2025 року по картці НОМЕР_1 за період з 19 червня 2023 року 24 червня 2023 року та довідкою АК «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 10 липня 2025 року № БТ/5588.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконував належним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Загальний розмір заборгованості складає 116805 грн, з яких: 25000 грн заборгованість по тілу кредиту; 91805 грн заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом.

Відповідач розмір заборгованості за кредитним договором не спростовував.

Апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №207768441 від 19 червня 2023 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім в повному обсязі зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору відсотками за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

Таким чином, рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

В апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Колегія суддів враховуючи розмір витрат на правничу допомогу позивача із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з урахуванням обсягу фактично виконаної адвокатом роботи із представництва позивача в суді першої та апеляційної інстанції (складання позовної заяви, клопотань, апеляційної скарги), принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, виходячи з конкретних обставин справи, дійшла висновку про наявності підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Згідно з положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь скаргу ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір в сумі 6056 грн (судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 116805 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити.

Заочне рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» () заборгованість за кредитним договором №207768441 від 19 червня 2023 року в сумі 116805 грн (сто шістнадцять тисяч вісімсот п`ять грн), яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25000 грн (двадцять п`ять тисяч грн); заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом в розмірі 91805 грн (дев`яносто одна тисяча вісімсот п`ять грн), а також судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6056 грн (шість тисяч п`ятдесят шість грн) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн (шість тисяч грн).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Сало Т.Б.