Справа № 643/7259/24
Провадження № 2-п/643/38/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Замікули Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Каратаєвої Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

УСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ, позивач), в інтересах якого діє адвокат Лисенко М.П., звернулось до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач), у якому просить стягнути відшкодування шкоди в порядку регресу, що пов`язана з регламентною виплатою у розмірі 105 096,89 грн, а також сплачені кошти за послуги експерта у розмірі 3 795,43 грн.

В обгрунтування заявлених заявлені вимог позивач зазначив, що 16.10.2022 о 14 год 40 хв в

м. Харкові по вул. Героїв Праці, 43а відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу «Mercedes Benz E 320», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.12.2022 у справі № 554/14044/22 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв`язку з чим потерпіла сторона повідомила позивача про настання ДТП та надала документи, необхідні для відшкодування шкоди, спричиненої транспортному засобу внаслідок ДТП.

Позивач здійснив регламентну виплату потерпілій особі у розмірі 105096,89 грн. Крім того, позивач поніс витрати на оплату послуг експерта в розмірі у розмірі 3795,43 грн.

Загальний розмір витрат позивача становить 108892,32 грн, які відповідач не відшкодував, у зв`язку з чим позивач просить їх стягнути в судовому порядку.

Ухвалою суду від 11.07.2024 прийнято позовну заяву МТСБУ до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті.

Ухвалою суду від 28.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2024 позов МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 106979,84 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі

2974,82 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 02.05.2025 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та прийнято її до розгляду.

Ухвалою суду від 14.05.2025 заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.11.2024 у справі

№ 643/7259/24 - скасовано. Цивільну справу за позовом МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Представник позивача просив розглянути справу без його участі, надав до суду відповідну заяву.

Відповідач, в інтересах якого діє адвокат Біловус Р.В., проти задоволення позову заперечив, наполягав на безпідставності та необґрунтованості заявлених вимог.

Зокрема, представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , яким в дійсності є Товариство з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО КОМПЛЕКСНОЇ БЕЗПЕКИ ОФОРОННА ФІРМА» () (скорочено ТОВ «АКБ-ОФ»). На момент вчинення ДТП відповідач перебував з власником даного транспортного засобу у трудових відносинах та при виконанні своїх службових обов`язків, а тому у нього відсутній обов`язок відшкодовувати на користь позивача в порядку регресу витрати, пов`язані із виплатою страхового відшкодування. Обов`язок укласти договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено саме на власників наземних транспортних засобів, а не на осіб, які на їх використовують під час виконання трудових обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

16.10.2022 о 14 год 40 хв в м. Харкові по вул. Героїв Праці, 43а відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та транспортного засобу «Mercedes Benz E 320», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.12.2022 у справі № 554/14044/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Як зазначено у вказаній постанові суду, ОСОБА_1 16.10.2022 о 14 год 40 хв керував транспортним засобом марки «RENAULT LOGAN», номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг пр. Тракторобудівників та вул. Героїв Праці рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу транспортному засобу марки «MERSEDES-BENZ», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення, при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Матеріали справи не містять даних про наявність на момент ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного власником транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 .

18.10.2022 водій транспортного засобу «Mercedes Benz E 320», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, в якому, серед іншого, зазначив, що власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 .

Того ж дня, 18.10.2022 ОСОБА_3 звернулась до МТСБУ із заявою про виплату їй відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП відповідно до порядку, встановленому ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до Звіту № 269, складеного 28.11.2024 ФОП ОСОБА_4 за дорученням МТСБУ № 87210 від 27.10.2022, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля «Mercedes Benz E 320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 16.10.2022 року, складає 172763,02 грн з урахуванням ПДВ на складові частини, які підлягають заміні під час проведення ремонтних робіт.

Згідно довідки № 1 від 12.01.2023 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 27.02.2021 року, підтверджений розмір шкоди складає 105096,89 грн.

Наказом МТСБУ (справа № 87210), підписаного заступником генерального директора 12.01.2023, прийнято рішення про відшкодування ОСОБА_3 шкоди, заподіяної в результаті ДТП, в сумі 105096,89 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач здійснив виплату на користь ОСОБА_3 в сумі 105096,89 грн згідно платіжної інструкції № 392092 від 16.01.2023.

Судом також встановлено, що позивачем понесені витрати з оплати послуг експерта для визначення розміру шкоди в сумі 1882,95 грн, що підтверджується: рахунком, виставленим ФОП ОСОБА_4 № 277 від 18.11.2022; актом виконаних робіт б/н від 18.11.2022; платіжною інструкцією № 328931 від 12.01.2023 про перерахування позивачем на користь ФОП ОСОБА_4 1882,95 грн.

Також, до матеріалів позовної заяви долучено платіжну інструкцію № 823355 від 21.02.2023 про перерахування позивачем на користь ТОВ «Аудатекс Україна» 1912,48 грн, однак позивачем не надано доказів в обґрунтування здійснення такої оплати.

Крім цього, Відповідачем разом із заявою про перегляд заочного рішення було надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , в якому власником «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 визначається ТОВ «АКБ-ОФ», а не ОСОБА_1 .

Також, судом встановлено, що відповідно до наданих до суду відомостей з трудової книжки НОМЕР_4 та Довідки про доходи за формою ОК-5, яка містить дані про заробіток для пенсії, страховий стаж та сплату страхових внесків, ОСОБА_1 на момент вчинення вказаної ДТП офіційно працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО КОМПЛЕКСНОЇ БЕЗПЕКИ ОФОРОННА ФІРМА» () (скорочено ТОВ «АКБ-ОФ») на посаді водія-інкасатора.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2 статті 1166 ЦК України).

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Як визначено ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки, серед іншого, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як встановлено судом, постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06.12.2022 у справі № 554/14044/22 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Вказаним Законом встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, зокрема, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Приписами п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» унормовано, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Моторне (транспортне) страхове бюро України в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 03.05.2022 у справі № 450/4163/18 деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Водночас, як встановлено судом позивачем разом із позовною заявою до матеріали справи було подану Довідку № 1 від 12.01.2023 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих від 27.02.2021 року, в якій у графі відомості про власника ТЗ «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 » зазначається - ТОВ «АКБ-ОФ».

В свою чергу, відповідачем до суду було подано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , в якому власником «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 також визначається ТОВ «АКБ-ОФ», а не ОСОБА_1 .

Таким чином, в ході розгляду даної справи підтверджується доказами по справі, що на момент скоєння ДТП власником ТЗ «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 » було - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО КОМПЛЕКСНОЇ БЕЗПЕКИ ОФОРОННА ФІРМА» () (скорочено ТОВ «АКБ-ОФ»), а не ОСОБА_1 .

Крім цього, в матеріалах справи наявні відомості з трудової книжки НОМЕР_4 та Довідка про доходи за формою ОК-5, яка містить дані про заробіток для пенсії, страховий стаж та сплату страхових внесків, згідно з якими ОСОБА_1 на момент вчинення вказаної ДТП офіційно працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО КОМПЛЕКСНОЇ БЕЗПЕКИ ОФОРОННА ФІРМА» () (скорочено ТОВ «АКБ-ОФ») на посаді водія-інкасатора.

Таким чином, вищевказана ДТП сталася за участю службового автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО КОМПЛЕКСНОЇ БЕЗПЕКИ ОФОРОННА ФІРМА» (), та при виконанні службових обов`язків її працівником (водієм-інкасатором), яким був ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 14.01.2025 у справі № 592/7961/18 зробив висновок, що роботодавець несе відповідальність за шкоду, завдану ДТП, якщо його працівник був за кермом службового автомобіля. Верховний Суд підтвердив, що оскільки водій виконував трудові обов`язки під час ДТП, відповідальність за завдану шкоду покладається на роботодавця як на цивільного відповідача.

Також, як зазначає Верховний Суд, відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відповідає за шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх службових обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц також зазначається, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Вищевказана правова позиція також міститься у постановах Верховного Суду від 17.01.2024 у справі №554/4401/22; від 25.11.2022 у справі № 646/3413/19, від 28.10.2022 у справі № 601/278/21; від 18.10.2022 у справі № 592/9529/21; від 10.08.2022 у справі № 635/6868/16-ц; від 05.07.2022 у справі

№ 511/323/19; від 02.06.2022 у справі № 395/223/21; від 26.01.2022 у справі № 206/1234/19, що свідчить про сталу сформовану судовою практику в аналогічних спорах.

Як встановлено судом ОСОБА_1 не є власником автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 », тому не мав законних підстав укладати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, щодо транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 », власником якого є ТОВ «АКБ-ОФ» на яке, в силу положень законодавства, покладено такий обов`язок.

Таким чином, належним відповідачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «АГЕНСТВО КОМПЛЕКСНОЇ БЕЗПЕКИ ОФОРОННА ФІРМА» () (скорочено ТОВ «АКБ-ОФ»), а не ОСОБА_1 , який є неналежним відповідачем, що тягне за собою відмову в задоволенні позову відносно нього.

Як наголошує Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 у справі № 705/3876/18, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Верховний Суд підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача належним, необхідно встановити у нього обов`язок відповідати за даним позовом.

Не встановлення такого обов`язку підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому, в силу положень ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Як слідує з матеріалів справи позивач не подавав клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Оскільки відповідач на момент вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди не був власником автомобіля «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 », не мав законних підстав укладати договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «Renault Logan», д.н.з. НОМЕР_1 », а також перебував у трудових відносинах з власником вказаного транспортного засобу, яким є ТОВ «АКБ-ОФ», яке повинно було застрахувати свою цивільно-правову відповідальність, тобто ОСОБА_1 не є належним відповідачем по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку регресу документально підтверджених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування у розмірі 105096,89 грн. та витрат на оплату послуг експерта в розмірі у розмірі 3 795,43 грн.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Указані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно згідно вимог ст. 141 ЦПК України, якою визначено, що у разі відмови у задоволенні позову витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (, місцезнаходження: 02154, м. Київ, б-р Русанівський, буд. 8);

Відповідач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Суддя Б.С. Замікула