Дата документу 21.10.2025 Справа № 334/7571/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1299/25 Головуючий у 1-й інстанції: Коломаренко К.А.
Є.У.№ 334/7571/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Кочеткової І.В.,

суддів: Полякова О.З.,

Гончар М.С.,

секретар Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради Відділ по Дніпровському району, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 ..

В обґрунтування зазначала, що сторони є батьками двох дітей: малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З травня 2021 року сторони проживають окремо, відповідач жодним чином не приймав участі у вихованні та утриманні дітей, тому судовим рішенням від 24.10.2023 з останнього стягнуто аліменти на утримання дітей. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, яка на день подання позову становить 29 433 грн.

Влітку 2024 року ОСОБА_2 звернувся до позивачки з проханням надати йому можливість спілкуватися з молодшим сином, а у кінці серпня 2024 року попросив її подати заяву до служби у справах дітей про визначення місця проживання дитини з батьком, проте позивач йому відмовила. Після вказаних подій відповідач почав систематично впливати на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , налаштовуючи його проти матері, через що поведінка сина та ставлення до неї змінилось, стало агресивним.

11 вересня 2024 під час перебування позивачки на роботі їй зателефонувала її мати та повідомила, що син ОСОБА_5 зник з місця її проживання. Позивачка одразу звернулась до правоохоронних органі та дізналась, що син перебуває у відповідача, який написав завідомо неправдиве повідомлення про перебування її в стані алкогольного сп`яніння, невиконання батьківських обов`язків та застосування насильства до сина, а також звернувся до служби у справах дітей із заявою про проживання сина разом з ним через невиконання позивачкою батьківських обов`язків. На вказану заяву позивачка надала відповідні пояснення, в яких посилалась на подання відповідачем неправдивих відомостей, відсутність у нього джерела доходу та офіційного працевлаштування, неналежний догляд за сином. ОСОБА_5 перестав відвідувати тренування, не виконує домашнє завдання в школі. Її спроби повернути сина виявились безрезультатними.

Зазначала, що вона офіційно працевлаштована, за місцем роботи зарекомендувала себе як кваліфікований спеціаліст, дитина є малолітньою, тому потребує материнської турботи, батько створює перешкоди для матері у вихованні та спілкуванні з дитиною, при цьому сам не в змозі утримувати дитину, створити рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, так як не працевлаштований, схильний до вживання спиртних напоїв, не контролює освітній процес дитини. З урахуванням викладеного просила позов задовольнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2025 року задоволено позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язано матір ОСОБА_1 не перешкоджати спілкуванню малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Зобов`язано матір ОСОБА_1 звернутися до дитячого психолога з метою поліпшення емоційного стану малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та адаптації до спілкування з обома з батьків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вказує, що оскаржуване рішення суперечить інтересам сина, який у судовому засіданні просив залишити його у батька. На думку відповідача, судом не враховано, що син тривалий час проживає з ним і для його психологічного та емоційного стану дитину краще залишити з батьком. Весь цей час позивачка з сином майже не спілкувалась, не приймала участі у його вихованні, дуже рідко йому телефонувала. Судом не взято до уваги, що позивачка проживає зі співмешканцем, який негативно впливає на дитину, жорстоко поводиться з ним, вчиняє протиправні дії, в присутності дитини вживає алкоголь, що негативно пливало на психічний стан сина. Поза увагою суду залишилися побутові умови проживання матері, її байдуже ставлення до виховання сина.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що апеляційна скарга є безпідставною та не обґрунтованою. Вказувала, що відповідач налаштовує дитину проти неї, з серпня 2024 року фактично перешкоджає їй бачитись із сином, навмисно спотворює її образ. На підтвердження своїх доводів про жорстоке ставлення матері до дитини відповідач не надав суду жодного доказу. Натомість, відповідач схильний до вживання алкогольних напоїв, не має постійної роботи і стабільних заробітків. Умови її проживання досліджувалися органами опіки і піклування, що відображено у відповідних актах. Вона не має співмешканця, проживає разом із старшим сином, створила належні умови для виховання і проживання обох дітей. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін і їх представників, думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який в присутності спеціаліста відділу служби у справах дітей ОСОБА_6 просив залишити його з батьком, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Встановлено, що сторони з 27.11.2013 перебували у шлюбі, який розірвано 11.02. 2014 (т. 1, а.с. 11,12).

При цьому, як встановлено судом першої інстанції, до укладення шлюбу та після його розірвання сторони проживали разом та мають двох дітей повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 10) та малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 13).

З травня 2021 р. позивачка з дітьми проживала окремо, спочатку за адресою АДРЕСА_2 , потім за адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.10.2023 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі по 2 833 грн 00 коп, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 05 травня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття (т. 1 а.с. 19-24).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Вербицькою Л.Г., заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01.09.2024 складала 29 433 грн. (т. 1 а.с. 18).

08.09.2024, 10.09.2024, 11.09.2024 зафіксовані звернення ОСОБА_1 до управління поліції із заявами про застосування заходів до колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який без її згоди і дозволу забрав дитину (т. 1 а.с.15-17).

З 11 вересня 2024 року малолітній ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 11.12.2024 в Єдиному реєстрі боржників містяться записи про боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 як боржника зі сплати штрафів у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, заборгованості з оплати комунальних послуг та заборгованості по аліментах (т. 1 а.с. 97).

У відповіді Запорізької гімназії №12 Запорізької міської ради від 02.01.2025 на запит адвоката Прийменко О.Г. від 25.12.2024 навчальний заклад повідомив, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впродовж навчання в 1 класі зарекомендував себе як старанний, активний, дисциплінований, працелюбний, уважний учень. З 09.09.2024 по 27.12.2024 систематично відвідував заняття в онлайн форматі, проте став неактивним, неуважним, відволікався, став навчатись не в повну міру своїх сил, завдання в зошитах став виконувати не в повному обсязі та невчасно. Навички читання погіршились, порівняно з цими показниками на кінець 1 класу. Учень не відвідує гуртки, став рідко брати участь шкільних та позашкільних заходах (порівняно з 1 класом). Мати ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , щотижня цікавиться успіхами сина, на прохання класної керівниці у вересня 2024 року одразу принесла до гімназії усі необхідні для навчання сина речі, щоб батько забрав їх. Батько ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , цікавиться успіхами сина, обіцяв контролювати систематичне та вчасне виконання письмових та усних завдань, але на кінець 1 семестру 2024-2025 н.р. ОСОБА_8 має значну кількість невиконаних завдань. Речі, необхідні для навчання сина, батько забрав лише в середині грудня 2024 року. (т. 1 а.с. 144).

Згідно висновку районної адміністрації по Дніпровському району від 14.01.2025 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний висновок органом опіки та піклування прийнятий з огляду на затягування батьком проходження сімейної консультації у сертифікованого психолога/медіатора, можливе формування батьком у дитини негативного ставлення до матері, втрату контакту матері і сина, що постійно підтримується чоловіком відносно колишньої дружини, існуючі між громадянами неприязні відносини, що може провокувати конфлікти в присутності дитини, та з урахуванням найкращих інтересів малолітнього (т. 1 а.с. 147-150).

До висновку органу опіки та піклування долучені документи, які були враховані при прийнятті відповідного висновку, а саме: лист ГУНП в Запорізькій області від 02.01.2025 1аз/13/03-2025; пояснення ОСОБА_1 на адресу Служби у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району від 06.01.2025; лист Запорізької гімназії №12 Запорізької міської ради від 02.01.2025; пояснення ОСОБА_2 на адресу Служби у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району від 03.01.2025; відповідь голови районної адміністрації по Запорізької міської ради Дніпровському району від 24.12.2024 на звернення ОСОБА_9 від 18.12.2024; заява ОСОБА_1 на адресу голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 18.12.2024; пояснення ОСОБА_1 на адресу начальника відділу по Дніпровському району служби у справах дітей Запорізької міської ради від 18.12.2024; розпорядження заступника голови районної адміністрації Запорізькї міської ради по Дніпрвському району від 29.10.2024 №985 р «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_1 з малолітнім ОСОБА_3 »; пояснення ОСОБА_2 на адресу начальника відділу по Дніпровському району служби у справах дітей Запорізької міської ради від 16.12.2024; пояснення ОСОБА_7 на адресу начальника відділу по Дніпровському району служби у справах дітей Запорізької міської ради від 10.10.2024; висновок психолога КНП «Обласний клінічний заклад психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради від 27.09.2024 (т. 1 а.с. 151-163).

Згідно відповіді Головного управління ДПС у Запорізької області від 30.01.2025 №4144/6/08-01-12-03-04 на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2025 надано інформацію, що ОСОБА_2 станом на поточну дату не перебуває на обліку в Головному управління ДПС у Запорізькій області як фізична особа-підприємець. Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 здійснена на підставі судового рішення, що не пов`язане з банкрутством, 03.09.2014, дата зняття з обліку платника 29.12.2014; відомості про джерела доходу/суми нарахованого доходу ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2021 по третій квартал 2024 року відсутні (т. 1 а.с. 192-193).

Згідно повідомлення ГУНП в Запорізькій області на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2025 надано інформацію про надходження 05.11.2023 о 03:35 повідомлення до відділу служби «102» про те, що сусід заявника з квартири АДРЕСА_4 у стані алкогольного сп`яніння розбудив сусідів, кидається на всіх та ломиться у двері, в руках тримає ніж. На відпрацювання вказаного виклику скеровано наряд Управління патрульної поліції в Запорізькій області «Хижак-0103». Під час визду на місце події було встановлено особу правопорушника, ним виявився ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходився в неадекватному стані. На місце події була викликана спеціальна бригада ШМД № НОМЕР_2 , однак від госпіталізації ОСОБА_2 відмовився (т. 1 а.с. 197).

Згідно висновку спеціаліста-психолога за результатами проведеного психологічного обстеження ОСОБА_3 від 16.01.2025 року, складеного кандидатом психологічних наук ОСОБА_10 , проведено психологічне обстеження ОСОБА_3 з метою визначення характеру взаємовідносин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з кожним із осіб, що формують родину в його сприйнятті; встановлення рівня психологічної прив`язаності дитини, а також якості емоційного зв`язку з батьками та іншими членами його сім`ї; а також виявлення бажання/небажання дитини проживати з одним із батьків. За результатами проведення психологічного обстеження спеціалістом надано відповіді на запитання представника позивача та представника відповідача. На запитання представника відповідача - адвоката Абдуллазаде Ламії Рагіб кизи надано такі відповіді: 1) Індивідуальний (емоційно-вольовий, психічний, інтелектуальний) розвиток ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає віковій нормі для дітей даного віку, він здатен самостійно, послідовно і усвідомлено описувати дії, події, обставини (факти), які відбуваються в його житті, висловлювати власну думку (оцінку, позицію) щодо дій, подій, обставин (фактів), а також, щодо людей, з якими вони пов`язані; 2) Аналіз емоційно-вольових особливостей ОСОБА_3 дозволяє відзначити у нього високий рівень активності, імпульсивності в поведінці незважаючи на те, що він знаходиться у сімейному конфлікті має позитивний настрій, високу психічну активність з вираженою спрямованістю на спілкування. Самостійний у прийнятті рішень. Має вираженні лідерські якості у процесі взаємодії; 3) Результати проведеного обстеження та бесіди з ОСОБА_3 дозволяють зробити висновок, що батько, ОСОБА_2 , утворює для дитини соціально-підтримуюче оточення; 4) На момент дослідження, не зважаючи на те, що дитина, ОСОБА_3 , знаходиться в зоні сімейного конфлікту, ознак порушень його психологічного благополуччя не виявлено, але якщо батьки не домовляться та не врегулюють конфлікт, то затяжна стресова, конфліктна ситуація негативно позначиться на благополуччі дитини; 5) На даний час, ознак негативного впливу на психічний розвиток дитини не виявлено, але довготривалий стрес конфлікту між батьками вплине негативно на психічний розвиток дитини; 6) В процесі обстеження, було виявлено емоційно-позитивне відношення з високим рівнем прихильності ОСОБА_3 до батька, ОСОБА_2 . Також, в процесі обстеження, було виявлено, що дитина, ОСОБА_5 , до матері, ОСОБА_1 , відноситься з урахуванням соціальних ролей: мати-син, формально, дозволяючи образи на її адресу. Це не є норма спілкування дитини з матір?ю і потребує корекції та налагоджування взаємовідносин; 7)Результати проведеного обстеження та спілкування з ОСОБА_11 показують, що він обирає місцем свого проживання свій дім (квартиру) в якому йому комфортно проживати з батьком, ОСОБА_2 .. На запитання представника позивача адвоката Прийменко О.Г. надано такі відповіді: 1) Аналіз емоційно-вольових особливостей ОСОБА_3 дозволяє відзначити у нього високу активність, імпульсивність поведінки, незважаючи на те, що він знаходиться у зоні сімейного конфлікту, має позитивний настрій, високу психічну активність із вираженою спрямованістю на спілкування. Самостійній у прийнятті рішень. Має вираженні лідерські якості у процесі взаємодії. Ознак пригніченості, тривоги, страху, образи, фрустрації, осуду, у процесі дослідження не виявлено; 2) Як показують результати дослідження, відношення (ставлення) ОСОБА_3 до кожного з батьків сформовано дитиною самостійно, спираючись на власний досвід взаємодії з ними, як з мамою, ОСОБА_1 , так із батьком, ОСОБА_2 . Проживаючи разом з дитиною батьки своєю поведінкою, своїми висловлюваннями як на свідомому так і несвідомому рівні впливають на сприйняття себе в очах дитини. Дитина, маючи власну когнітивну активність (в даному випадку інтелектуальний розвиток ОСОБА_3 , перебуває в межах вікової норми, а пізнавальна активність досягає верхніх меж норми) аналізує все і робить власні умовиводи, визначаючи де і з ким йому краще в даний момент; 3) Поведінка батьків, їх висловлювання є суттєвим чинником впливу на оцінку сімейної ситуації, але дитина, ОСОБА_5 , має достатній рівень інтелектуального розвитку, розумову активність, виражені лідерські якості, самостійність, які йому дозволять робити висновки. Батьки, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 маючи важіль впливу на дитину, з урахуванням індивідуальних особливостей дитини повинні коригувати сімейну ситуацію, що склалася. Батьки природним чином впливають на своїх дітей, а діти формують свою поведінку через механізми наслідування, ідентифікації та інтеріоризації зразків батьківської поведінки. Тому, подружжя, яке знаходиться в розлученні, повинні розуміти, що не варто власні образи і конфлікти переносити на взаємодію з дітьми. 4) Результати проведеного обстеження та бесіди з ОСОБА_11 показують, що він має прихильність проживати з батьком, ОСОБА_2 . 5) В умовах окремого проживання батьків, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сприймає місце свого проживання з батьком, ОСОБА_2 , як «власна домівка» в якому йому більш комфортно. 6) В житті дитини, ОСОБА_3 , важливу роль мають обоє батьків, він розповідав як мама, ОСОБА_1 , з ним займалася, записала та водила на спортивні секції та заняття з малювання, та зараз, проживаючи з батьком, ОСОБА_2 , дитина розповідає, що батько контролює навчання, планує записати його на спортивну секцію, як батько навчає його домашнім справам. При цьому за результатами обстеження індивідуально-психологічних особливостей розвитку дитини, спеціаліст зазначає, що «психологічний аналіз бесіди і результати психологічного обстеження ОСОБА_3 показує, що у нього існує цілісний образ сім`ї, куди він включає всіх її членів, незважаючи на рівень емоційної прихильності до них, і те, що наданий момент він проживає разом з татом. Результат спілкування з ОСОБА_8 показує, що проживання з татом для нього більш комфортне, він емоційно позитивно ставиться до батька, ідентифікує себе з ним як одне ціле… Можна припустити, що при такому високому рівні прив`язки до батька, гіперболізується його образ, не помічаються негативні моменти взаємодії, та навпаки спотворюється образ матері, пригадуються тільки негативні моменти, витісняючи те позитивне, що було протягом того періоду, коли ОСОБА_8 проживав з мамою (т. 1 а.с. 202-210).

Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 28.02.2025 орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 242-244).

Згідно довідки Запорізької гімназії №12 Запорізької міської ради від 13.09.2024 №05-11/373 ОСОБА_3 , 14.09.2016 дійсно є учнем 2-Б класу Запорізької гімназії №12 Запорізької міської ради (т. 2 а.с. 28).

Згідно довідки Запорізької гімназії №59 запорізької міської ради від 13.09.2024 №01-22/117 ОСОБА_3 буде зарахований до 2_А класу Запорізької гімназії №59 за наявності відповідних документів (т. 2 а.с. 29).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 06.09.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 31, 36).

Згідно консультаційного висновку спеціаліста КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 17.09.2024 встановлений діагноз ОСОБА_3 , рекомендацій лікаря не надано (т. 2 а.с. 33-34).

Також встановлено факт проведення 27.09.2024 року Дуплексного сканування головного мозку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2, а.с. 35).

Згідно акту оцінки потреб сім`ї від 17.09.2024 (т. 2 а.с. 39-40) складено висновок оцінки потреб сім`ї від 17.09.2024, згідно якого не встановлені складні життєві обставини сім`ї, потреби дитини задоволені (т. 2 а.с. 41).

Згідно довідки, виданої ТОВ «Запорізький завод гідравлічного обладнання» від 03.03.2025 №0303/035 ОСОБА_2 дійсно працює слюсарем з ремонту колісних транспортних засобів ТОВ «Запорізький завод гідравлічного обладнання» з посадовим окладом згідно штатному розпису (т. 2 а.с. 42).

Крім того, судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які повідомили про ставлення обох батьків до виховання синів, взаємовідносини в сім`ї, тощо.

Старший син сторін ОСОБА_14 , якого суд допитав як свідка, пояснив, що відносини між батьками були токсичні. Він бачив, як тато б`є маму та завжди намагався її захистити. Випадки, коли вони з матір`ю тікали з дому від батька, були не поодинокі. Коли мама поїхала від батька, він залишився жити з татом, тому що поважав батька. Через пару місяців батько почав оговорювати матір, почав його бити, сильно зловживав алкоголем та лише іноді працював. Після цього, ОСОБА_4 переїхав до матері. Тато взагалі не згадував про ОСОБА_8 . Молодший брат завжди любив маму та боявся тата. Минулого літа батько забрав ОСОБА_8 , налаштовує його проти матері та брата, внаслідок чого він не хоче з ними спілкуватися. Вважає, що батько має психологічний вплив на молодшого брата. Вказав, що зараз вони з матір`ю знімають квартиру, живуть удвох. Дуже хвилюється за брата.

В суді першої інстанції спеціаліст-психолог ОСОБА_10 пояснила, що її позиція викладена у висновку. Маму дитина слухає більше, ніж батька. Дитина гіперболізує батька, а образ матері у дитини викривлений. ОСОБА_8 міг сказати матері неприємні речі в обличчя. Дитина відповідала, що хоче жити з татом та якщо його віддадуть матері, то він втече від неї. Як спеціаліст вона не в змозі сказати, хто краще впливає на дитину. На даному етапі, може вказати, що для дитини зараз краще з батьком. Дитина називала багато причин, чого образ матері для нього негативний. Батько може вплинути на дитину, щоб він краще ставився до матері. Дитина ідеалізує тата. Дитину постійно потрібно водити на терапію. У дитини спостерігається зацикленість на фразі «Я хочу жити з батьком».

Правовідносини, які склались між сторонами по справі, регулюються нормами Сімейного Кодексу України.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст.160, ч. 1 ст.161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України).

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зазначено, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі N 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі N 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) вказано, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі N 487/2001/19-ц (провадження N 61-12667св20) зазначено, що закріплення міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі N 352/2324/17 (провадження N 61-14041св19) зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму дол. дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі N 754/16535/19 (провадження N 61-14623св21) вказано, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 створила належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, має стабільний дохід, позитивно характеризується як матір її старшою дитиною, і відсутні будь-які обставини, які б давали підстави для висновку щодо негативного впливу матері на дитину, або ж відсутність у ОСОБА_1 батьківського потенціалу, вчинення останньою будь-яких дій, які суперечили б інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про вчинення насильства з боку ОСОБА_1 чи будь-якої іншої особи до малолітнього ОСОБА_3 жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.

Відсутні докази про внесення до ЄРДР відомостей за фактом спричинення будь-яких ушкоджень малолітньому, відомості про притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення психічного чи фізичного насильства відносно малолітнього сина, її жорстокого поводження з дитиною, розбещення, тощо.

Наявність лікарських висновків про стан здоров`я дитини та медичних обстежень дитини не підтверджують факт спричинення йому будь-яких ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги про аморальну поведінку позивачки також жодним доказом не підтверджені. Натомість, судом першої інстанції встановлено, що твердження про аморальну поведінку позивачки відповідач доносить і до малолітньої дитини, яка в силу свого віку є вкрай вразливою та не в змозі в повному обсязі критично оцінювати слова батька, тим більше з огляду на висновок, наданий спеціалістом психологом про те, що «при такому високому рівні прив`язки до батька, гіперболізується його образ, не помічаються негативні моменти взаємодії, та навпаки спотворюється образ матері, пригадуються тільки негативні моменти, витісняючи те позитивне, що було протягом того періоду, коли ОСОБА_8 проживав з мамою».

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачкою не створені належні умови для проживання і виховання сина, про жорстоке поводження її співмешканця до дитини, є неспроможними. Умови проживання позивачки і її дітей були предметом дослідження органів опіки і піклування, за висновками яких визнано за доцільне залишити дитину з матір`ю.

Оцінюючи можливість залишення дитини проживати із батьком, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_2 11 вересня 2024 року самовільно, без згоди матері дитини змінив місце проживання дитини, перешкоджає матері у спілкуванні з сином, позбавляючи його материнського піклування та виховання, що призводить до руйнування зв`язків дитини з матір`ю і суперечить найкращим інтересам дитини.

При цьому, з висновків органів опіки та піклування встановлено, що за час проживання сина з матір`ю нею перешкод батькові до спілкування з сином не чинилось.

Належні та допустимі докази, які б підтверджували доводи ОСОБА_2 про невиконання ОСОБА_1 своїх обов`язків відносно малолітнього сина матеріали справи не містять.

На виконання вимог статті 19 СК України, надаючи оцінку висновкам органів опіки та піклування щодо розв`язання спору, суд вмотивовано зазначив, що вони належним чином обґрунтовані, прийняті на підставі належної оцінки органами опіки та піклування поведінки батьків, а також прийняті з врахуванням найкращих інтересів дитини, а тому відсутні підстави для їх неврахування судом.

Судом враховано, що за час проживання з батьком у дитини руйнуються соціальні зв`язки ( ОСОБА_3 менше спілкується з друзями, не приймає участі у позашкільних заходах тощо), знизилась успішність у навчанні. Крім того, незважаючи на рекомендації спеціаліста, відповідач перешкоджає матері у спілкуванні із сином, чим позбавляє його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що вочевидь суперечить найкращим інтересам дитини і призводить до її відчуження від матері.

Визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю не позбавляє батька дитини батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, проте для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам.

Бажання малолітнього ОСОБА_3 жити лише з батьком, озвучене в судовому засіданні як в суді першої, так і апеляційної інстанції, на думку суду, не може бути єдиною підставою для визначення місця проживання дитини з відповідачем. Бажання дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, наприклад таких, як тривалий час проживання дитини з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає.

Судом враховано, що присутній при висловленні думки дитини спеціаліст наголосила на зацикленості дитини на фразі «Я хочу жити з батьком», та у сукупності з висновком спеціаліста суд вважає, що у даній справі думка дитини не може бути визначальним фактором.

Суд наголошує, що під відчуженням батьків розуміється процес, коли один із батьків дитини навмисно чи ненавмисно впливає на дитину проти іншого з батьків, змушуючи дитину безпідставно уникати, боятися або зневажати іншого з батьків. Ця психологічна маніпуляція може мати глибокі довгострокові наслідки для дитини та стосунків із відчуженим батьком або матір`ю, що призведе до руйнування сімейних відносин. У цьому контексті практика Європейського суду з прав людини визначає, що діти мають право на те, щоб з ними консультувалися та вислуховували питання, які їх стосуються. Зокрема, коли діти дорослішають і з плином часу стають здатними сформулювати власну думку щодо їхнього спілкування з батьками, суди повинні приділяти належну увагу їхнім поглядам і почуттям, а також їхньому праву на повагу до їхнього приватного життя (N.Ts. and Others v. Georgia, 2016, § 72) 69 . Погляди дітей не обов`язково є незмінними, а їхні заперечення, яким слід приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярного спілкування з дитиною. Безумовне право відмови не повинно надаватися дітям без розгляду будь-яких інших факторів і проведення перевірки для визначення їхніх найкращих інтересів (Zelikha Magomadova v. Russia, 2019, § 115)70; такі інтереси зазвичай вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Suur v. Estonia, 2020, § 79).

Отже, з огляду на право дитини бути вислуханою, на те, що дитина має проживати у безпечному і спокійному середовищі, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

У той же час, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 станом на час розгляду справи має прихильність до батька ОСОБА_2 , з матір`ю спілкувався при зустрічах, які були не регулярними, а тому з метою поліпшення емоційного стану малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який через відсутність належного спілкування з матір`ю має прихильність тільки до батька, та адаптації до спілкування з обома з батьків, суд обґрунтовано зобов`язав матір ОСОБА_1 звернутися до дитячого психолога.

З урахуванням вимог ст ст 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» суд правомірно зобов`язав матір ОСОБА_1 не перешкоджати спілкуванню малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував думку дитини, є неспроможними. Суд зазначив у своєму рішенні, що бажання малолітнього ОСОБА_3 жити лише з батьком, яке було озвучене і у судовому засіданні в апеляційній інстанції, не може бути єдиною підставою для залишення ОСОБА_3 з відповідачем. Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, та може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, зокрема таких, як тривалий час проживання дитини з одним із батьків без можливості повноцінного спілкування з тим із батьків, з ким дитина не проживає.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично дитиною опікується тільки батько не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються поясненнями свідків, зібраними у справі доказами. Проживання дитини останні 10 місяців з батьком не є достатньою підставою для висновку, що мати дитини не приділяє належної уваги його вихованню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що мати фактично з дитиною не спілкувалася, спростовуються зібраними у справі письмовими доказами, висновками органів опіки і піклування, психологів, поясненнями свідків тощо.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що мати дитини ніколи не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком, що батько дитини безумовно відіграє важливу роль у його житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я, стан розвитку сина, незалежно від того, з ким він буде проживати.

Рішення суду першої інстанції відповідає інтересам дитини, підстав для його скасування не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2025 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: О.З. Поляков

М.С. Гончар