Справа № 128/3545/24
Провадження № 22-ц/801/2165/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокуСправа № 128/3545/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворон Василь в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Національна академія аграрних наук України, Державне підприємство «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Шевчук Оксаною Вікторівною, на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 26 червня 2025 року, постановлену у складі судді Саєнко О. Б., в м. Вінниці, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення,-

в с т а н о в и в :

Заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Гайворон. В. звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Національної академії аграрних наук України та Державного підприємства «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації прав та зобов`язання повернути земельну ділянку.

В поданій позовній заяві позивач, зокрема, просив:

- усунути перешкоди державі у користуванні та розпорядженні земельними ділянками з кадастровими номерами :01:007:0766 площею 0,085 га та :01:007:0768 площею 0,085 га, що розташовані на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:007:0766 площею 0,085 га та :01:007:0768 площею 0,085 га;

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області земельні ділянки з кадастровими номерами :01:007:0766 площею 0,085 га та :01:007:0768 площею 0,085 га, що розташовані на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області.

15.05.2025 Першим заступником керівника Вінницької обласної прокуратури подано клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи, яке умотивовано тим, що земельно-технічна експертиза дасть відповідь на питання, яке входить до предмета доказування, усуне існуючі протиріччя і надасть відповідь, чи входять земельні ділянки з кадастровими номерами :01:007:0766 площею 0,085 га та :01:007:0768 площею 0,085 га в межі земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 939,7 га, що знаходиться в постійному користуванні Державного підприємства «Науково-інноваційний технологічний центр Інституту кормів Національної академії аграрних наук України» на підставі Державного акту серії I-BH №001263 від 05.04.1996.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26 червня 2025 року призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:

-чи є накладення земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0766 та :01:007:0768 на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 939,7 га, яка перебуває у користуванні Державного підприємства «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України» відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії І-ВН №001263 від 05.04.1996. Якщо так, яка площа кожної із земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0766 та :01:007:0768 знаходиться в межах контуру земельної ділянки №1 площею 939,7 га, право користування якою посвідчено вказаним державним актом?

Проведення експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Подільський центр судових експертиз» (вул. М. Оводова, 24/1, м. Вінниця).

Попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст. 384 та ст. 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Оплату за проведення експертизи покладено на Вінницьку обласну прокуратуру. Надано для проведення експертизи матеріали даної цивільної справи. Строк проведення експертизи визначено у 2 (два) місяці з моменту отримання копії ухвали. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням предмету спору вирішення питання накладення земельних ділянко потребує знань експерта, а відповіді на поставлені питання мають безпосереднє значення для вирішення справи по суті.

Не погодившись із вказаною ухвалою, 04 вересня 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Шевчук О. В., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що призначення експертизи є передчасним. Формулювання питання щодо накладення на земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ДП «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України» містить в собі беззаперечне твердження про перебування земельної ділянки в користуванні ДП, тоді як така обставина підлягає встановленню і є спірною. Зміст питання, з яким прокурор звертався до експертних установ суттєво відрізняється від змісту питання, які він пропонує в клопотанні про призначення земельно-технічної експертизи. Оскаржувана ухвала не містить обгрунтування необхідності проведення експертизи на цій стадії судового розгляду та мотивів, з яких виходив суд постановляючи ухвалу.

15 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» Вінницька обласна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Вказує на підставність призначення експертизи, з огляду на предмет спору, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інтсанції.

В судове засідання ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевчук О. В. не з`явилися, адвокат подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник Вінницької обласної прокуратури Паук В. В., заперечив проти апеляційної скарги, підтримав викладене у відзиві. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Так, відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом доказування у цій справі є незаконна передача у приватну власність Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області земельних ділянок з кадастровими номерами :01:007:0766 площею 0,085 га та :01:007:0768 площею 0,085 га, що розташовані на території Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області. Про незаконність передачі земельних ділянок свідчить те, що вони відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії І-ВН № 001263 від 05.04.1996 року Вінницької обласної державної сільськогосподарської станції (правонаступником якої є ДП «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України»), знаходиться в межах ділянки № 1 площею 939, 7 га, яка є складовою загальної площі 1 229, 6 га та не могли бути передані у приватну власність.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 1 Закону України «Про судову експертизу» передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків.

Відповідно до положень статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Клопотання про призначення експертизи мотивовано тим, що у справі відсутні докази, на підставі яких можливо чітко встановити, чи входять спірні земельні ділянки :01:007:0766 площею 0,085 га та :01:007:0768 площею 0,085 га у межі земельної ділянки, на яку видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ВН № 001263 від 05.04.1996 Вінницької обласної державної сільськогосподарської станції, правонаступником якої є Державне підприємство «Науково-інноваційний технологічний центр Інституту кормів Національної академії аграрних наук України».

Відповідачі не визнають даної обставини та вважають надані прокурором докази неналежними, тому призначення судом земельно-технічної експертизи для вирішення поставлених в оскаржуваній ухвалі запитань відповідає вимогам процесуального закону, оскільки зазначені питання входять до предмету доказування у даній справі.

Крім того, згідно зі ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу.

До того ж, призначення експертизи в цій справі є лише одним з таких доказів, яким суд при ухваленні рішення надаватиме правову оцінку у взаємозв`язку з іншими доказами по справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що запропоноване на вирішення експертам питання сформульоване некоректно, оскільки формулювання питання щодо накладення на земельну ділянку, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України» містить в собі беззаперечні твердження про перебування земельної ділянки в користуванні державного підприємства, тоді як така обставина підлягає встановленню та є спірною, колегія суддів вважає безпідставними.

Прокурор доводить належність земельної ділянки ДП «Науковий інноваційно-технологічний центр Інституту кормів та сільського господарства Поділля Національної академії аграрних наук України» Державним актом серії І-ВН № 001263 від 05.04.1996 року на право постійного користування землею площею 1229,6 га, який є дійсним та не оскаржується.

Натомість, в разі якщо в ході розгляду справи буде встановлено, що особа, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем земельної ділянки, це може бути підставою для відмови у позові, а не наразі підставою для відмови у призначенні експертизи для доведення чи спростування факту входження земельних ділянок відповідача до земель, на які ДП видано Державний акт на право постійного користування.

Апеляційний суд зауважує, що відповідач, оскаржуючи ухвалу про призначення експертизи, не вказує про неможливість ним задати якісь інші питання на її вирішення, не наводить їх, відтак не заслуховування судом його думки при призначенні експертизи не є таким, що вплинуло на правильність прийнятого судового рішення.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про передчасність призначення у даній справі судом земельно-технічної експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши підстави призначення заявленої у клопотанні експертизи, зважаючи на предмет позову та необхідність спеціальних знань для з`ясування обставин, що мають значення для справи, дійшов правильного висновку про її призначення, визначивши при цьому відповідно до положень ч. ч. 4, 5 ст. 103 ЦПК України зміст питань, з яких має бути проведена ця експертиза.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Шевчук О. В. не містить доводів, які б спростовували постановлену судом першої інстанції ухвалу, яка винесена з дотриманням норм процесуального права, є обґрунтованою та базується на встановлених обставинах справи.

Тому ухвала Вінницького районного суду Вінницької області від 26 червня 2025 року підлягає залишенню без змін, а подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Оскільки апеляційна скарга не підлягає до задоволення, то судові витрати ОСОБА_1 понесені у суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним. Доказів понесення судових витрат в суді апеляційної інстанції іншими учасниками справи матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Шевчук Оксаною Вікторівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча суддя Т. М. Шемета

Судді О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк