Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5905/17 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М.
Категорія 8 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/5905/17 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, Дочірнього підприємства «Промжитлобуд» фірми ВАТ «Житомирінвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Юкант Груп», третя особа без самостійних вимога на стороні позивача- ОСББ «КОМФОРТ-НС60», про визнання незаконним та скасування рішень Житомирської міської ради про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна, визнання незаконним (недійсним) і скасування свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна, скасування реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, витребування майна та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 3 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Зосименко О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

У 2016 році, під час організації зборів співвласників щодо створення ОСББ, йому стало відомо про те, що право власності на підвальні приміщення цього багатоквартирного будинку належить не усім його співвласникам, а оформлене за іншими особами.

На його письмове звернення Житомирською міською радою повідомлено про те, що міськрадою не приймалося рішення про надання згоди на приватизацію та відчуження підвальних приміщень багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

Позивач вказує, що така інформація не відповідає дійсності, оскільки Інформаційна довідка з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно свідчить про те, що 19 серпня 2010 року здійснено реєстрацію права власності за ДП « Промжитлобуд» фірми « Житомирінвест» ВАТ на об`єкт нерухомого майна , яке складається із підвальних приміщень №159-3,158-4,158-5, які не є окремо розташованим об`єктом нерухомості, загальною площею 185,60 кв.м., вартістю 252389 грн. 65 коп.

Підставою виникнення права власності зазначені рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року №601, від 10 червня 2010 року №426 та від 18 серпня 2010 року б/н.

Згідно з вказаними рішеннями виконкому ДП « Промжитлобуд» фірми «Житомирінвест» ВАТ видано свідоцтво про право власності на підвальні приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2

На його повторне письмове звернення міськрада надала копії рішень виконкому від 10 червня 2010 року №426 та 12 серпня 2010 року №601, а також повідомила, що документи, які стали підставою для прийняття вказаних рішень, знаходяться у КП « Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації». Окрім того, повідомила про те, що 18 серпня 2010 року жодного засідання виконавчого комітету Житомирської міської ради не проводилося.

ОСОБА_1 зазначає, що 7 листопада 2013 року був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого право власності на підвальні приміщення №159-3, 158-4, 158-5 перейшло до ТОВ « Юкант Груп».

Отже, підвальні приміщення багатоквартирного житлового будинку протиправно перейшли у власність інших осіб на підставі вказаних рішень органу місцевого самоврядування.

Позивач стверджує, що він, будучи співвласником цього багатоквартирного житлового будинку, позбавлений можливості користуватися підвальними приміщеннями, які необхідні для обслуговування будинку та в яких прокладена мережа інженерних комунікацій для забезпечення функціонування усього будинку.

Також зазначає, що внаслідок таких протиправних дій йому спричинено моральну шкоду, адже він переніс значні душевні страждання, переживання, стурбованість у зв`язку із самим фактом незаконного позбавлення його права спільної власності на підвальні приміщення , а також у зв`язку з тим, що він тривалий час позбавлений можливості користуватися цим майном.

Таким чином, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року №601, від 10 червня 2010 року №426 та від 18 серпня 2010 року б/н щодо оформлення за ДП « Промжитлобуд» фірми «Житомирінвест» ВАТ права власності на підвальні приміщення №159-3,158-4,158-5 за адресою: АДРЕСА_2 , а також визнати незаконним ( недійсним) та скасувати свідоцтво про право власності на підвальні приміщення під реєстраційним №30750145 від 19 серпня 2010 року, на підставі якого за ДП « Промжитлобуд» фірми « Житомирінвест» ВАТ було зареєстровано право власності на підвальні приміщення №159-3,158-4,158-5 за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, просив скасувати реєстрацію ( записи про реєстрацію) права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним №30750145 від 19 серпня 2010 року на вказані підвальні приміщення за ДП «Промжитлобуд» фірми « Житомирінвест» ВАТ.

Також просив скасувати реєстрацію ( записи про реєстрацію) права власності в реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним №01 на підвальні приміщення №159-3,158-4,158-5 за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого зазначено ТОВ « Юкант Груп».

ОСОБА_1 також просив повернути у спільну власність всіх співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 підвальні приміщення №159-3,158-4,158-5, в яких він, як співвласник будинку, має частку у спільній власності, яка не виділена в натурі.

Також просив стягнути з виконавчого комітету Житомирської міської ради на свою користь 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок прийняття неправомірних рішень щодо реєстрації права власності на вказані підвальні приміщення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2019 року, яке залишене без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 22 лютого 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 квітня 2019 року,- скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 13 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що на момент прийняття виконавчим комітетом спірних рішень власникам квартир у цьому житловому будинку належали не допоміжні приміщення, а лише приміщення загального користування, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир (кладових), до яких спірні підвальні приміщення не належать. При цьому, у мотивувальній частині, роблячи посилання на перелік місць загального користування, суд застосував положення Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунальних послуг України від 22 листопада 2018 року за №315.

Вважає безпідставним посилання суду на вказаний підзаконний нормативний акт, оскільки він не регулює спірні правовідносини.

При вирішенні спору суд не застосував положення частини другої статті 369 ЦК України та статті 41 Конституції України й невірно визначив предмет спору, адже у позові він не ставив питання щодо незаконності відчуження приміщень загального користування та приміщень, які призначені для забезпечення потреб усіх мешканців( зокрема, кладовок), а у позовній заяві чітко вказано про неправомірність відчуження підвальних приміщень, які є допоміжними та не підлягали передачі у власність третім особам.

ОСОБА_1 стверджує, що він, як один із співвласників допоміжних приміщень загального користування у вказаному житловому будинку, не надавав згоди на їх відчуження.

Наголошує на тому, що має право на частку у спірних допоміжних приміщеннях, проте суд належним чином не дослідив наявні у справі докази, які підтверджують статус цих підвальних приміщень саме як допоміжних у багатоквартирному житловому будинку.

Так, лист КП « Житомирпроект від 25 червня 2022 року містить інформацію про те, що проєктною документацію було передбачено будівництво підвальних приміщень , розташованих під вказаним житловим будинком. Ці підвальні приміщення необхідні для розміщення та обслуговування інженерних мереж. До вказаного листа було долучено технічне завдання та плани креслення, що підтверджують зазначену інформацію. Вказані документи свідчать про те, що підвальні приміщення не є ізольованими та не мають окремого входу.

Суд належним чином не дослідив наявний в матеріалах справи план підвалу із розташуванням електроосвітлення та розміщенням мережі водозабезпечення ( ВІ), теплозабезпечення ( Т3,Т4), каналізації ( К1,К2), на кожному аркуші якого є написи, з`ясування змісту яких не потребує спеціальних знань.

Суд також залишив поза увагою долучені до матеріалів справи фото загального сходинкового коридору першого поверху, на яких зафіксовано, що труби тепло- та водопостачання розташовані у підвальних приміщеннях та проходять через перший поверх будинку до наступних поверхів.

Поза увагою суду залишилася й заява директора ДП « Промжитлобуд» про видачу витягу на право власності на підвальні приміщення, в якій зазначено про те, що спірні підвальні приміщення розташовані в житловому будинку та не є окремим об`єктом нерухомості. Вказана обставина також підтверджена витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд не дослідив лист ОСББ « Комфорт-НС60» від 4 жовтня 2023 року, в якому зазначено, що вказаний житловий будинок має допоміжні підвальні приміщення №3 ( 159-3), №4 ( 158-4), №5 ( 158-5), які є цілісним майновим комплексом. Підвальні приміщення розташовані не окремо, а безпосередньо під самим будинком та не мають окремого входу з вулиці. В цих підвальних приміщенням розташовані інженерні мережі водопостачання, водовідведення, теплопостачання та електропостачання до всього багатоквартирного житлового будинку.

Дослідивши матеріали справи, колегія судів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Вказаний житловий будинок введено в експлуатацію у листопаді 2006 року, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 10 листопада 2006 року за № 826 , яким дозволено КП «Житомирбудзамовник» передати ДП « Промжитлобуд» фірми « Житомирінвест» ВАТ на баланс та експлуатацію зазначений багатоквартирний житловий будинок.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 10 червня 2010 року №426 Дочірньому підприємству « Промжитлобуд» фірми «Житомирінвест» ВАТ надано дозвіл на оформлення права власності на підвальні приміщення ( 159-3, 159-4, 159-5), загальною площею 185,60 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року №601 внесено зміни у рішення міськвиконкому від 10 червня 2010 року №426, а саме: зазначено про оформлення права власності на підвальні приміщення ( 159-3, 158-4, 158-5).

На підставі вказаних рішень 13 серпня 2010 року виконкомом Житомирської міської ради видано свідоцтво про право власності ДП « Промжитлобуд» фірми «Житомирінвест» ВАТ на підвальні приміщення 159-3,158-4 та 158-5, загальною площею 185,60 кв.м., розташовані по АДРЕСА_2 .

19 серпня 2010 року право власності ДП « Промжитлобуд» фірми «Житомирінвест» ВАТ на вказані підвальні приміщення було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ( реєстраційний №30750145). Підставою виникнення права власності зазначена наступна інформація : « свідоцтво про право власності, підстава : рішення виконкому Житомирської міської ради від 12.08.2010 р. №601 та 10.06.2010 р. №426, 13.08.2010. Виконком Житомирської міської ради».

Також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що підвальні приміщення №159-3, 158-4, 158-5 не є окремо розташованим об`єктом нерухомості.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 7 листопада 2013 року, вказані підвальні приміщення перейшли у власність ТОВ «Юкант Груп».

Право власності ТОВ « Юкант Груп» на підвальні приміщення №159-3, 158-4, 158-5, загальною площею 185,60 кв.м., було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 7 листопада 2013 року, реєстраційний №01, на підставі рішення про державну реєстрацію прав ( індексний номер 7698677 від 7 листопада 2013 року).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття виконавчим комітетом спірних рішень власникам квартир у даному житловому будинку належали не допоміжні приміщення, а лише приміщення загального користування, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир ( кладовки).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Так, за змістом статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною другою статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України « Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна (пункт 3 частини першої статті 2 вказаного Закону).

Отже, чинним законодавством України встановлено загальне правило (своєрідну презумпцію) наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку правового режиму допоміжних приміщень, а як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

Цілком очевидно, що виходячи з такої презумпції та з врахуванням принципу змагальності сторін, лише позивач не повинен доводити режим спірних приміщень як допоміжних, а навпаки, передусім ТОВ « Юкант Груп», яке є їх останнім набувачем, має довести винятковий режим спірних приміщень як ізольованих приміщень в багатоквартирному будинку, що не належать до житлового фонду та є самостійним об`єктом нерухомого майна, оскільки зі стадії проектування, тобто з самого початку вони будувалися з іншим цільовим призначенням.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення його прав як співвласника спільного майна багатоквартирного житлового будинку.

Як свідчать матеріали справи, спірні приміщенням є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку та є неподільним майном, яке перебуває у спільній сумісній власності співвласників цього багатоквартирного будинку.

Так, у листі КП « Житомирпроект» від 24 квітня 2018 року №6/7-25 зазначено, що проєктно-кошторисна документація ( коригування робочого проєкту) розроблена КП « Житомирпроект» в 2004 році на замовлення КП «Житомирбудзамовник» Житомирської міської ради згідно з договором №8242-03. Згідно з проєктом під житловим будинком передбачений технічний підвал, який за цільовим призначенням необхідний для розміщення і обслуговування інженерних мереж ( водопостачання, каналізація, опалення та електрозабезпечення), та технічні приміщення для інженерного забезпечення ( тепловий пункт, електрощитові, водомірний вузол) з прибудованою підвищувальною станцією.

Також листом від 25 січня 2022 року №1/7-05 КП « Житомирпроект» повідомило позивача про те, що вимогами технічного завдання замовника КП «Житомирбуздамовник» Житомирської міської ради було передбачено проектування, зокрема, підвалу без найменування.

Запроектований десятиповерховий житловий будинок, з підвалом Г-подібної конфігурації в плані, двохсекційний, обладнаний двома сходово-ліфтовими вузлами.

Відповідно до архітектурно-планувальних рішень, під житловим будинком передбачений підвал, який за цільовим призначенням необхідний для розміщення і обслуговування інженерних мереж ( водопостачання, каналізація, опалення та електрозабезпечення) та технічних приміщень для інженерного забезпечення (тепловий пункт, електрощитова, водомірний вузол) з прибудованою підвищувальною насосною.

Змін до цільового призначення підвальних приміщень за завданням замовника та згідно з ДБН В.2.2-15-2005 « Житлові будинки. Основні положення» проєктом не передбачались і не вносились.

У акті приймання-передачі від 18 вересня 2007 року зазначено, що на баланс ДП «Промжитлобуд» фірми « Житомирінвест» передано на баланс 178-квартирний житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , загальною площею 5589,5 кв.м., житловою площею квартир 2531,1 кв.м., загальною площею квартир 4641,34 кв.м., загальною площею допоміжних приміщень 1882,4 кв.м., у тому числі й, зокрема, підвали площею 550,5 кв.м.

Матеріали інвентаризаційної справи №17853 на житловий будинок АДРЕСА_2 , зокрема, поетажний план та журнал внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень також підтверджують статус спірних приміщень як допоміжних ( підвальних приміщень).

Отже, позивач, будучи власником квартири у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_2 , має право на володіння та користування спільним майном цього будинку, у тому числі й спірними допоміжними приміщеннями.

Відтак, прийняття органом місцевого самоврядування рішень про оформлення права власності на вказані підвальні приміщення за ДП «Промжитлобуд» та видача цій юридичній особі свідоцтва про право власності на підвальні приміщення, а також подальше відчуження спірних допоміжних приміщень ТОВ « Юкант Груп», порушує права позивача.

Передача права власності ДП « Промжитлобуд», а також у подальшому ТОВ « Юкант Груп», на приміщення підвалу, який за цільовим призначенням необхідний для розміщення і обслуговування інженерних мереж ( водопостачання, каналізація, опалення та електрозабезпечення) унеможливлює належне технічне обслуговування та утримання багатоквартирного будинку, порушує право спільної сумісної власності позивача, як співвласника багатоквартирного будинку, та не узгоджується з вимогами законодавства.

Щодо обраного позивачем способу захисту слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19).

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 923/364/19 та від 16 червня 2020 року у справі № 904/1221/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 та інші).

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування положень статей 387 та 388 ЦК України, є неефективними.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/18.

Власник з дотриманням вимог статей 387 та 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

При цьому для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 01 жовтня 2019 року і 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17.

Таким чином, задоволення позовних вимог про визнання незаконними й скасування рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року №601, від 10 червня 2010 року №426, та визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на спірні підвальні приміщення, а також скасування реєстрації ( записів про реєстрацію) права власності на ці підвальні приміщення, не призведе до відновлення володіння позивачем вказаним майном, а отже, ці вимоги не є ефективним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах.

Право співвласника на витребування свого майна із чужого незаконного володіння не є похідним від наведених вимог, адже воно зберігається за власником за наявності умов, викладених у статтях 387 та 388 ЦК України.

Отже, у справі, яка переглядається, ефективним способом захисту порушеного права є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Таким чином, позовна вимога про витребування із незаконного володіння ТОВ « Юкант Груп» підвальних приміщень №159-3,158-4,158-5, розташованих у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_2 підлягає до задоволення.

У задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Житомирської міської ради від 12 серпня 2010 року №601, від 10 червня 2010 року №426, та визнання незаконним ( недійсним) й скасування свідоцтва про право власності на підвальні приміщення, видане виконкомом Житомирської міської ради 13 серпня 2010 року ДП « Промжитлобуд» фірми « Житомирінвест» ВАТ, а також про скасування реєстрації ( записів про реєстрацію) права власності на спірні приміщення, слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, варто зазначити наступне.

Загальні підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.

Частинами третьою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач не надав доказів того, що така шкода була йому спричинена, та належним чином не обґрунтував, яким чином прийняття органом місцевого самоврядування спірних рішень спричинило йому моральну шкоду.

За таких обставин у задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення,- про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 3 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Юкант Груп на користь співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , підвальні приміщення №159-3, №158-4 та №158-5, які розташовані по АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 10 жовтня 2025 року.