Справа № 523/5149/25
Провадження №2-о/523/245/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря - Дяченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеса, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просив:

- встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме 33/50 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Він, як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіної, з метою оформлення документів на спадщину.

Але, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіною була надана відповідь № 70/01-16 від 05 березня 2025 року, про необхідність звернення до суду з заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Разом із тим, ОСОБА_1 постійно проживав зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , а тому вважається таким що прийняв спадщину.

Через вищезазначені обставини, заявник позбавлений можливості реалізувати свої права спадкоємця.

Саме ці обставини стали підставою для звернення до суду для встановлення вказаного факту.

Ухвалою від 02 квітня 2025 року відкрито провадження та призначено по справі судове засідання.

Ухвалою від 13 травня 2025 року витребувано з Пересипської державної нотаріальної контори у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 24 червня 2025 року витребувано з Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради письмові відомості, а саме: довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , станом на дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 померлої ОСОБА_2 .

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Бузова Т.Г., з`явившись до судового засідання, заяву підтримали, просили її задовольнити, надали пояснення аналогічні викладеним у заяві.

Представник заінтересованої особи Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 статті 294 ЦПК України визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії № НОМЕР_2 , виданого ЗАГС Ленінського р-ну 13.11.1970 року.

Після одруження батьків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , його мати ОСОБА_5 змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на ОСОБА_7 , про що було зроблено відповідний запис за № 896 у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_3 , яке видано райбюро ЗАГС Ленінського району м.Одеса.

Відповідно до наданої відповіді з Департаменту надання адміністративних послуг, ОСОБА_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис № 4450.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме 33/50 частин житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належало її на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 .04.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Туйск Ф.Л.

Відповідно до Довідки № Я1-117517-ф/л від 30.06.2023 року про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Після смерті матері ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіної з метою оформлення документів на спадщину.

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Т.О. Двоєнкіною була надана відповідь № 70/01-16 від 05 березня 2025 року, про необхідність звернення до суду з заявою про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Також з наданої відповіді вбачається про те, що спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 не заводилася.

Заявник ОСОБА_1 стверджує про те, що строк прийняття спадщини він не пропустив, оскільки проживав разом із своє матір`ю ОСОБА_2 , у тому числі і на день її смерті, тобто на час відкриття спадщини.

Суд зазначає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі і на дату відкриття спадщини, підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема: Актом, складеним та підписаним сусідами 26.03.2025 року: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та завіреним представником ЖКС «Пересипський». У вказаному Акті останні зазначили про те, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею, у тому числі і на дату її смерті, проживав її син ОСОБА_1 .

Також ці обставини знайшли своє підтвердження поясненнями свідків, допитаними у судовому засіданні: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_9 пояснив, що є сусідом заявника. ОСОБА_11 постійно проживав с матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі і на дату її смерті, він доглядав за батьками, проживав з ними своєю сім`єю, з дружиною та сином. Свідок ОСОБА_8 пояснила, що є сусідкою заявника, проживає у будинку навпроти будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_11 постійно проживав із батьками за адресою: АДРЕСА_1 , доглядав за ними, його мати - тітка ОСОБА_12 , померла у 2024 році. На момент її смерті, з нею постійно проживали її син ОСОБА_11 , його дружина та онук (син ОСОБА_13 ).

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі на дату її смерті.

При цьому, відсутність реєстрації місця проживання заявника ОСОБА_1 за місцем проживання спадкодавця не є свідченням того, що він не проживав зі спадкодавцем ОСОБА_2 , оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

За приписами ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Т

У даному випадку, суд враховує правовий висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 10.01.2019 №484/747/17, пр. № 61-44149св18.

Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником ОСОБА_1 права на отримання спадщини.

З метою усунення обставини, які перешкоджають оформленню права власності на спадкове майно, суд вважає, за необхідне встановити юридичний факт, постійного проживання заявника разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , у тому числі і на день її смерті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 200, 223, 234, 256, 293, 294, 315-319 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) разом із матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , по день її смерті.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 06.10.2025.

Суддя: К.О. Далеко