УХВАЛА

про забезпечення позову

20 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Рибкіна Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Наталія Миколаївна про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування державної реєстрації права власності

ВСТАНОВИВ:

17.10.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , 3 особа Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Н.М.. про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що 31 березня 2025 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепою Н.М., зареєстрований за реєстром №256.

З метою визнання вказаного договору дарування недійсним та скасування його реєстрації в Державному реєстрі речових прав вона звернулась до Покровського районного суду міста Кривого Рогу.

В заяві зазначає, що наявність державної реєстрації вищевказаної квартири на ім`я відповідача ОСОБА_2 надає останньому можливість здійснити відчуження даної квартири, що в подальшому може ускладнити виконання рішення суду та оформлення права власності квартири на її ім`я.

З урахуванням наведеного заявниця просить заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, оцінивши наведені заявницею підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд доходить таких висновків.

Відповідно до положень частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із положеннями частини першої ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Заява про забезпечення позову надійшла до суду 17 жовтня 2025 року, та оскільки останній день строку визначеного ч.1 ст.153 ЦПК України припав на вихідний день, в силу положень ст.ст.122, 123, 124 ЦПК України, останнім днем строку розгляду заяви є 20.10.2025.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до статті 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, суд виснував, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 31.03.2025, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепою Н.М., зареєстрованим за реєстром №256 ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060 .

Згідно із відповіддю № 1904971 від 20.10. 2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_2 .

Оцінка співмірності способу забезпечення позову полягає у співвідношенні негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з врахуванням інтересів сторін та інших учасників судового процесу, ефективністю захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без застосування заходу забезпечення позову, можливістю виконання судового рішення у разі задоволення вимог.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_1 має намір оскаржувати правочин на підставі якого ОСОБА_2 належить нерухоме майно, є підстави вважати, що незастосування заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки відповідач є одноосібним власником спірного майна та може в будь-який момент розпорядитись ним на власний розсуд.

При аналізі заявленого ОСОБА_1 виду заходу забезпечення позову суд бере до уваги таке.

У постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 Верховний Суд роз`яснив, що: арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженні майном. Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

У свою чергу заборона відчуження нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, можливості користуватися спірним майном та утримувати його.

Крім того, забезпечення позову є лише тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на випадок, коли відповідач діятиме недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Зважаючи на наведене, суд вважає за доцільне застосувати забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження спірного нерухомого майна, що буде адекватним, пропорційним, співмірним заходом щодо позовних вимог.

Враховуючи наведене, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявниці, суд вважає за можливе заяву про забезпечення позову задовольнити частково щляхом накладення заборони на відчуження нерухомого майна.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153, 258, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження:

- квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060 .

В задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20.10.2025.

Суддя Н. М. Рибкіна