Справа № 444/1212/24 Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р. Б.
Провадження № 22-ц/811/1788/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Осташевського Андрія Мироновича на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 квітня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 травня 2025 року в складі судді Ясиновського Р.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

У березні 2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Осташевський А.М., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що 24 жовтня 2023 року о 17 годині 25 хвилин ОСОБА_1 керувала автомобілем марки Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_1 , яким рухалася по автодорозі М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська. У селі Великі Грибовичі Львівського району Львівської області виконала поворот на вулицю Дублянську, щоб рухатися в напрямку міста Дубляни. Повернувши праворуч, продовжила рух із допустимою швидкістю. Під час руху, в один із моментів, із-за автомобіля, який перебував у зустрічному потоці в нерухомому стані, виїхав велосипедист та зіткнувся з її автомобілем. Вона загальмувала, однак, через малу відстань між автомобілем та велосипедом, уникнути зіткнення не вдалось. Вийшовши з машини, вона побачила хлопця (як було з`ясовано в подальшому це був ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який стояв на ногах з правого боку від автомобіля та підняв велосипед. Позивачка підійшла до хлопця та запитала чи з ним усе в порядку. Також попросила його дати номер батьків, щоб повідомити про даний факт, проте хлопець не хотів. Оскільки автомобіль перешкоджав руху іншим транспортним засобам, водії цих автомобілів сигналили, вона перемістила автомобіль дещо вперед та правіше, щоб був проїзд іншим автомобілям. Після цього ОСОБА_1 вийшла з автомобіля, проте хлопця вже не було.

Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди її автомобіль Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_1 , отримав пошкодження.

На наступний день, 25 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 розшукала матір хлопця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка повідомила, що з хлопцем усе в порядку.

В цей же день, 25 жовтня 2023 року, відійшовши від шокового стану, ОСОБА_1 зателефонувала на лінію 102 і повідомила про те, що мало місце ДТП. Працівників поліції очікувала на місці ДТП. Коли прибули працівники поліції, повідомила їм про обставини ДТП. після чого поїхала у відділення поліції, що по вул. Ак. Кучера у м. Львові, де написала заяву по даному факту ДТП.

26 жовтня 2023 року за вказаним фактом ДТП розпочате кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №800001736.

За результатами досудового розслідування кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Матеріали за фактом вчинення ДТП скеровані в Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України для встановлення та притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

Відповідно до висновків УПП у Львівській області, неповнолітній ОСОБА_4 у дорожній ситуації, що мала місце 24 жовтня 2023 року, повинен був керуватись вимогами п.п.: 1.5, 2.3.6, 6.5, 6.7 та 10.1 чинних Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в тому, що велосипедист, як учасник дорожнього руху своїми діями не повинен створювати небезпеку чи перешкоду для руху, бути уважним та стежити за дорожньою обстановкою, перетинати проїзну частину по велосипедному переїзді, а у разі його відсутності - відповідно до вимог Правил дорожнього руху України, а саме переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

В свою чергу, враховуючи той факт, що виїзд велосипедиста на смугу руху автомобіля марки Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_1 , відбувся на відстані, що була меншою його зупинного шляху, то водій ОСОБА_1 не мала можливості запобігти ДТП шляхом своєчасного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, виконуючи вимоги п.п.: 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України.

Відповідно, неповнолітній ОСОБА_4 своїми діями допустив порушення п.п.: 1.5, 2.3.6, 6.5, 6.7 та 10.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до настання даної пригоди. Враховуючи той факт, що на момент події ОСОБА_4 не досягнув віку, після якого настає адміністративна відповідальність, то дані дії мають ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тому протокол про порушення Правил дорожнього руху щодо нього не складався.

Натомість, щодо відповідача - матері неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , працівниками поліції складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, який 23 січня 2024 року скерований в Жовківський районний суд Львівської області (справа №444/231/24).

Відповідно до постанови судді Жовківського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, і накладено на неї штраф. Ця постанова оскаржена не була та набрала чинності.

20 грудня 2023 року, щодо ОСОБА_1 інспектором ВРОМ ДТП УПП у Львівській області старшим лейтенантом Ференцом М.З. складений протокол серії ААД № 508740 про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, який разом з матеріалами справи про адміністративне правопорушення був скерований для розгляду в Жовківський районний суд Львівської області (справа № 444/8/24).

01 лютого 2024 року Жовківським районним судом Львівської області прийняте рішення про закриття справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124-4 КУпАП на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Стверджує, що вина неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні ДТП та, як наслідок, пошкодженні автомобіля Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_1 , підтверджується такими документами та доказами: протокол огляду місця ДТП та схемою до протоколу; показаннями матері неповнолітнього ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , яка повідомила, що на наступний день після ДТП староста м. Дубляни подзвонила їй та повідомила, що її шукає жінка на ім`я ОСОБА_5 ; в телефонній розмові остання повідомила їй про зіткнення автомобіля з велосипедом, яким керував її син (протокол допиту свідка ОСОБА_2 від 08.11.2023); показаннями свідка ОСОБА_1 (протокол допиту свідка ОСОБА_1 від 30.10.2023); постановою від 29.11.2023 про закриття кримінального провадження №0001736, відомості про яке внесені в ЄРДР 26.10.2023; довідкою про результати проведеної перевірки матеріалів кримінального провадження №0001736 від 26.10.2023 щодо ДТП, яка мала місце 24.10.2023 за адресою: АДРЕСА_1 ; рапортом інспектора ВРОМ ДТП УПП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Ференеца М. від 18.12.2023; постановою Жовківського районного суду Львівської області від 01.02.2024 у справі № 444/8/24; постановою Жовківського районного суду Львівської області від 07.02.2024 у справі № 444/231/24; талоном-повідомлення єдиного обліку № 21700 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.10.2023, згідно якого 25.10.2023 о 20.19 год. від ОСОБА_1 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25.10.2023 о 20.18 за адресою: АДРЕСА_2 , що відбулося ДТП; відеозаписами обставини ДТП, яка мала місце 24.10.2023 за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Великі Грибовичі, вул. Дублянська.

Внаслідок вказаної ДТП автомобілю Suzuki Swift номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, завдано технічних пошкоджень.

Зазначає, що відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №0400/24 від 22.01.2024 вартість відновлювального ремонту її автомобіля Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_1 , складає 39633 гривень 86 коп. Витрати за проведення вказаної експертизи становлять 3600 гривень.

Вказує, що ОСОБА_6 , який своїми діями допустив порушення п.п.: 1.5, 2.3.6, 6.5, 6.7 та 10.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до настання вказаного вище ДТП та пошкодження автомобіля Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_1 , є таким, що не досяг одинадцятирічного віку.

За таких обставин майнову шкоду, заподіяну неповнолітнім, зобов`язані відшкодувати батьки неповнолітньої дитини.

Таким чином, матеріальна шкода, яка завдана ОСОБА_1 внаслідок пошкодження її автомобіля Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, підлягає стягненню в повному обсязі з відповідачів - батьків неповнолітнього ОСОБА_4 , якими згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 02.01.2013 є матір - ОСОБА_2 та батько - ОСОБА_3 .

Зазначає, що для ОСОБА_1 ДТП, яке відбулося 24.10.2023, було вперше. Вона була в шоковому стані, довгий час не могла "прийти до себе". У зв`язку з цим відчула погіршення стану здоров`я, зокрема не могла спокійно проводити час, постійно нервувалася і хвилювалася, обдумувала ситуацію, що сталася і не могла сконцентруватися на інших справах.

Впродовж тривалого часу, у зв`язку з пошкодженням автомобіля, ОСОБА_1 довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що вона тривалий час не могла вночі спокійно спати. До того з її сімейного бюджету довелося відкладати кошти на ремонт пошкодженого в результаті ДТП автомобіля. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого вона почала до всього нервово відноситися, крім того це був перший і улюблений її автомобіль. Від такого стану та нецільового використання сімейних грошей постраждали крім неї самої і члени її сім`ї, родичі, що призвело до розладу стосунків у її родині.

Зазначає, що ОСОБА_1 довелося чимало нервувати через те, що вона не мала коштів, необхідних для ремонту автомобіля, а при цьому особа, винна у заподіянні їй майнових збитків і у втраті її автомобілем товарного вигляду, не вжила жодних заходів, аби у добровільному порядку відшкодувати ці збитки хоча б частково.

Вказує, що ОСОБА_1 вкрай неприємно було керувати автомобілем, який суттєво втратив товарний вигляд, а тому вона не могла ним користуватися. Крім того, раніше дуже часто на вихідних вона із сім`єю виїжджала на відпочинок від тяжкого робочого тижня. Після ДТП змога їхати на такий відпочинок автомобілем зникла, через що вона нервувала, і це спричинило їй значний дискомфорт, зокрема і в сімейних відносинах.

Також зазначає, що на тривалий час після ДТП ОСОБА_1 та її близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, їй довелося відкласти, а від деяких з них вона взагалі змушена була відмовитись, що спричинило значні проблеми. Через втрату автомобіля ОСОБА_1 не могла виконувати деякі доручення керівництва по роботі, що були пов`язані з переїздом, що спричинило зменшення заробітної плати. Оскільки ОСОБА_1 не є обізнаною в юридичних питаннях, бо не має юридичної освіти, то вона витратила час на пошуки адвоката з тим, щоб останній надав їй правничу допомогу, і продовжує витрачати час на отримання консультацій та правничої допомоги. Це також негативно вплинуло і продовжує впливати на її життєві обставини, сімені відносини, зокрема в зменшенні приділення уваги своїй сім`ї.

Вказує, що розмір заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести як їй, так і її сім`ї та родині, а також витрати, пов`язані з відновленням її психічного стану, відпочинком від усього що сталося із нею та членами її сім`ї та родини. Розмір своїх душевних страждань і страждань її сім`ї та родини ОСОБА_1 оцінює в сумі 20000 гривень.

Також, позивачка зазнала відчуття стресу та хвилювання як під час самої ДТП, так і в результаті пошкодження її автомобіля та відмови батьків неповнолітнього ОСОБА_4 оплатити ремонт пошкодженого автомобіля.

Враховуючи вимоги ст. 1178 ЦК України, завдана ОСОБА_1 моральна шкода підлягає стягненню з відповідачів - батьків неповнолітнього ОСОБА_4 .

Зазначає, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи: 1211,20 грн судового збору і 11000 грн витрат на правничу допомогу.

Враховуючи вище викладене позивачка просила:

- Стягнути з батьків неповнолітнього ОСОБА_4 : матері - ОСОБА_2 та батька - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 39633 гривень 86 копійок відшкодування матеріальної шкоди.

- Стягнути з батьків неповнолітнього ОСОБА_4 : матері - ОСОБА_2 та батька - ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 20000 гривень відшкодування моральної шкоди.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи №0400/24 від 22.01.2024 експертних досліджень у сумі 3600 гривень.

- Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 гривень та витрат на правничу допомогу в розмірі 11000 гривень.

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 17 квітня 2025 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення 39633.86 грн відшкодування матеріальної шкоди, стягнення 20000.00 грн відшкодування моральної шкоди, стягнення вартості проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи №0400/24 від 22.01.2024 експертних досліджень у сумі 3600.00 грн, стягнення судового збору в розмірі 1211.20 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 11000.00 грн - відмовлено.

Додатковим рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на правову допомогу в сумі 20 000 грн.

Рішення та додаткове рішення суду оскаржив представник позивачки адвокат Осташевський А.М.

В апеляційній скарзі на рішення по суті спору зазначає, що таке не є законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню.

На думку апелянта, суд неправомірно звільнив відповідачів від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану їхньою дитиною.

Стверджує, що вина неповнолітнього ОСОБА_4 у вчиненні ДТП та пошкодженні автомобіля позивачки підтверджується довідкою про результати проведеної перевірки матеріалів кримінального провадження № 0001736 від 26.10.2023, рапортом інспектора ВРОМ ДТП УПП у Львівській області від 18.12.2023, талоном-повідомленням єдиного обліку № 21700 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.10.2023, протоколом огляду ДТП та схеми до протоколу, показами матері неповнолітнього ОСОБА_4 та позивачки, відеозаписами обставин ДТП, постановою від 29.11.2023 про закриття кримінального провадження № 0001736 від 26.10.2024, інформацією ТзОВ «Автостар Львів», висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 0400/24 від 22.01.2024, постановами Жовківського районного суду Львівської області у справі № 444/8/24 та № 444/231/24.інформацією УПП у Львівській області щодо спірної ДТП, висновком експерта № СЕ-19/114-24/17956-ІТ від 06.11.2024, показами допитаних свідків.

Покликаючись на ст. 1178 ЦК України, зазначає, що це імперативна норма, яка встановлює презумпцію вини батьків (опікунів) у разі, якщо шкода завдана малолітньою особою.

Більше того, мати малолітнього ОСОБА_2 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, що є преюдиційним фактом.

Суд, посилаючись на недоведеність причинного зв`язку, фактично переніс обов`язок доказування на позивачку, чого не дозволяє закон.

При цьому звертає увагу, що експерт у висновку не заперечив, що пошкодження могли утворитися внаслідок ДТП з участю автомобіля «Suzuki swift», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та велосипедиста під керуванням малолітнього ОСОБА_4 .

Більше того, висновок трасологічної експертизи не спростовує факт пошкодження автомобіля позивачки та не заперечує можливість виникнення пошкоджень на цьому автомобілі під час ДТП з участю велосипедиста ОСОБА_4 .

Разом з цим, суд не врахував мету та межі трасологічної експертизи, яка б мала встановити технічний механізм утворення пошкоджень, уточнити траєкторію, кут зіткнення, швидкість.

Вважає, що суд першої інстанції не застосував принцип оцінки доказів у сукупності, звів усю доказову оцінку фактично до результату однієї експертизи.

Також вважає, що суд безпідставно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, попри надані позивачем докази спричинення такої та її обґрунтування.

Ненадання судом оцінки вимогам про відшкодування моральної шкоди є істотним порушенням процесуального права, оскільки позбавляє сторону можливості реалізувати своє право на ефективний захист.

На думку апелянта, оскаржуваним рішення позивачку залишено без захисту, як добросовісного учасника дорожнього руху, оскільки вона понесла реальні збитки через поведінку малолітньої дитини та неналежний нагляд з боку його батьків.

Крім цього, позивачкою понесені судові витрати, у тому числі на професійну правничу допомогу.

Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 квітня 2025 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення представник позивачки адвокат Осташевський А.М. зазначає, що таке є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що ні відповідачами, ні їх представником не надано доказів направлення копії заяви разом з додатками позивачці, що позбавило останню можливості подати до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат або про відмову у відшкодуванні таких витрат.

Відповідачами не подавалося до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, у яких би вказувалися витрати на правничу допомогу.

Розглядаючи питання про судові витрати, районний суд не повідомив сторони про призначене судове засідання.

Також покликається на відсутність обґрунтування відповідачами та їх представником поважності причин неподання суду до закінчення судових дебатів у справі доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на правничу допомогу.

Крім цього, сторона відповідача не подала детального опису робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги та не подали докази, що підтверджують розмір понесених ними витрат на правничу допомогу.

Після того, як представник відповідачів зробив заяву про те, що докази витрат на правничу допомогу, які понесли відповідачі будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення, суд не надав можливості стороні позивача, висловити будь які заперечення з цього приводу та перейшов до стадії ухвалення рішення.

Покликається на судову практику, щодо відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, з підстав неповідомлення учасником справи іншого учасника про попередній розрахунок судових витрат.

Вважає, що судом порушено принцип співмірності витрат на правничу допомогу, а стягнутий розмір таких не відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, спектр наданих послуг є надуманим для збільшення гонорару адвоката.

Просить скасувати додаткове рішенняЖовківського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року, заяву про ухвалення додаткового рішення повернути заявнику без розгляду. У разі, якщо апеляційний суд прийде висновку, що районний суд правомірно прийняв заяву до розгляду, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу.

26.06.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника Ситника С.О. на апеляційні скарги, у якому покликаючись, на недобросовісну, на думку сторони відповідача, поведінку позивачки, суперечливі дані щодо наявних пошкоджень автомобіля, просить в задоволенні апеляційних скарги відмовити, оскаржувані рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, сумарний розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що наведені стороною позивачки обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо заподіяння матеріальної шкоди внаслідок ДТП, що мала місце 24.10.2023, спростовуються дослідженим у судовому засіданні висновком експерта, з якого, зокрема, вбачається, що встановити, чи могли виявлені пошкодження передньої частини автомобіля Suzuki Swift утворитися 24.10.2023 внаслідок контактуванням із велосипедом, яким керував ОСОБА_4 , не виявляється можливим, у зв`язку з тим, що наявні на транспортних засобах пошкодження не відповідають одне одному по розташуванню відносно рівня землі та є недостатньо інформативними для вирішення поставленого запитання.

При ухваленні рішення суд врахував вказаний висновок експерта як письмовий доказ, який ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин, які підлягають доказуванню у даній справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 не підтверджено належними, допустимими та достатніми у їх сукупності доказами, що виявлені пошкодження передньої частини її автомобіля Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_3 , утворитися саме 24.10.2023 внаслідок контактуванням із велосипедом, яким керував ОСОБА_4 , а також спричинення їй моральної шкоди, яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із подією ДТП 24.10.2023.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та порушень відповідачами прав позивачки, які б підлягали судовому захисту, що зумовлює відмову у позові.

При вирішенні справи суд врахував правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20.

У зв`язку із відмовою в позові, судові витрати до відшкодування позивачці також не підлягають.

Ухвалюючи додаткове рішення суд першої інстанції виходив з того, що витрати на правову допомогу, понесені відповідачем ОСОБА_3 , у зв`язку із розглядом даної справи в суді склали 20 000.00 грн, що підтверджується договором про надання правових послуг адвоката, актом приймання наданих послуг, тому стягнув такі з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 .

Зокрема, представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Ситника Сергій Олександрович в системі "Електронний суд" 22.04.2025 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, до заяви додано договір про надання правових послуг адвоката від 02 травня 2024 року, акт приймання наданих послуг від 22 квітня 2025 року та квитанцію про надсилання і доставку 22 квітня 2025 року о 11:57 документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС представникові позивача ОСОБА_1 - адвокатові Осташевському Андрієві Мироновичу.

При цьому, від сторони позивача у справі будь-яких клопотань, в тому числі про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило.

В свою чергу, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Ситником Сергієм Олександровичем надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання правових послуг адвоката від 02 травня 2024 року, копію ордеру серії ВС № 1280342 від 08.05.2024 та копію акта приймання наданих послуг від 22.04.2025 за договором про надання правових послуг від 02.05.2024.

Так, пунктом 6 договору про надання правових послуг адвоката від 02 травня 2024 року, укладеного між адвокатом Ситником Сергієм Олександровичем, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з другої сторони, передбачено порядок оплати послуг: а саме: " Оплата за надані послуги проводиться за домовленістю сторін. Сторони домовились, що вартість послуг складає 10 000 (десять тисяч гривень), оплата проводиться в день підписання даного договору. При цьому, у випадку винесення рішення судом за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , про відмову в задоволенні позовних вимог, клієнт зобов`язується сплатити адвокатові додаткову винагороду в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень)."

Відповідно до акта приймання наданих послуг від 22.04.2025 за договором про надання правових послуг від 02.05.2024 сторони підтвердили, що виконавець надав замовнику наступні послуги: надання консультацій з юридичних питань; вивчення матеріалів цивільної справи № 444/1212/24; вивчення матеріалів адміністративної справи № 444/8/24; підготовка відзиву, інших процесуальних документів; участь в судових засіданнях під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 . Замовник підтверджує, що послуги надані в повному обсязі і належної якості. Вартість послуг, вказаних в п. 1 акту становить 20 000 грн, сторони своїм підписом підтверджують надання вказаних у п. 1 послуг та проведення в повному обсяці оплати наданих послуг в сумі 20 000 грн.

Врахувавши зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони, однак від сторони позивача клопотання зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило, суд врахувавши, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, беручи до уваги характер правовідносин у справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Ситником С.О. послуг, дійшов висновку, що з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 20 000.00 гривень, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Судом встановлено такі юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

24.10.2023 за адресою Львівська область, Львівський район, с. Великі Грибовичі, вул. Дублянська мала місце ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля марки "Suzuki Swift" номерний знак НОМЕР_1 із велосипедистом, зокрема, позивачка ОСОБА_1 о 17:45 год., керуючи автомобілем марки "Suzuki Swift" номерний знак НОМЕР_1 , рухалася по автодорозі М-09 "Тернопіль - Львів - Рава-Руська", у с. В. Грибовичі виконала поворот на вул. Дублянську, щоб рухатися в напрямку м. Дубляни, повернувши праворуч, в один із моментів, раптово виявила як із-за автомобіля, який перебував у зустрічному потоці в нерухомому стані, виїхав велосипедист та зіткнувся з її автомобілем, загальмувала, однак, через малу відстань між автомобілем та велосипедом, уникнути зіткнення не вдалось.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року у справі № 444/8/24 справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 31 травня 2024 року постанову Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2024 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін, а апеляційну скаргу адвоката Ситника С.О. та законного представника ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 без задоволення.

При цьому, постановою Жовківського районного суду Львівської області від 07 лютого 2024 року у справі № 444/231/24 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. в дохід держави.

Із змісту постанови слідує, що ОСОБА_2 неналежно виконує свої батьківські обов`язки, у зв`язку з чим за участі її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 24.10.2023 по вул. Дублянській в с. Великі Грибовичі, Львівського району Львівської області, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Сузукі Свіфт", р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та велосипеда під керуванням малолітнього ОСОБА_4 , 2012 р.н., який отримав тілесні ушкодження, чим своїми діями ОСОБА_2 вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення. ОСОБА_2 в судовому засіданні свою провину визнала та додатково зазначила, що в цьому є її провина, так як вона відпустила свого малолітнього сина. Просила суд не накладати суворого стягнення.

Постанова суду набрала законної сили 20.02.2024.

Щодо обставин ДТП, то позивачка стверджує, що вийшовши з машини після моменту ДТП побачила хлопця, який стояв на ногах з правого боку від автомобіля та підняв велосипед. До нього підійшов старший мужчина, який стояв неподалік місця та махав рукою. Підійшовши до хлопця, вона запитала чи з ним усе в порядку. Також сказала йому дати номер батьків, щоб повідомити про даний факт, проте хлопець не хотів. Оскільки її автомобіль перешкоджав руху іншим транспортним засобам, водії цих автомобілів сигналили, вона перемістила автомобіль дещо вперед та правіше, щоб був проїзд іншим автомобілям. Після цього, вийшла з автомобіля, проте ні хлопчика, ні вказаного вище мужчини похилого віку, вже не було. Вона пішла подивитися, де хлопчик, однак куди він поїхав, їй не було відомо. Після цього, вона ще перебувала на місці пригоди не менше 30 хв. та, оскільки перебувала в шоковому стані, а тому поїхала додому. Наголосила, що на наступний день вона намагалася знайти батьків хлопця. В той день через соціальні мережі контактувала з матір`ю хлопця, яка повідомила, що з хлопчиком усе в порядку. Відійшовши від шокового стану, на наступний день ОСОБА_1 зателефонувала на лінію "102'" і повідомила про те, що мало місце ДТП. Працівників поліції очікувала на місці ДТП. Коли прибули працівники поліції, повідомила їм про обставини ДТП, після чого поїхала у відділення поліції, що вул. Ак. Кучера у м. Львові , де написала заяву по даному факту ДТП.

Кримінальне провадження №0001736 від 26.10.2023, закрите постановою старшого слідчого СВ Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області, що підтверджується довідкою про результати проведеної перевірки матеріалів

При цьому констатовано, що в діях неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_4 встановлено невідповідність вимогам п.п. 1.5, 2.3 б, 6.5, 6.7 та 10.1 ПДР, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, у діях ОСОБА_1 не встановлено порушень ПДР, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Іншими словами, колегія суддів погоджується із тим, що факт винуватості відповідачів, як батьків, а саме ОСОБА_2 у вчиненні її малолітнім сином дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24.10.2023, є встановленим та не підлягає доказуванню.

Звертаючись і позовними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, позивачка стверджує, що внаслідок спірної ДТП її автомобілю Suzuki Swift номерний знак НОМЕР_1 , завдано технічних пошкоджень, а саме вартість відновлювального ремонту складає 39633 гривень 86 коп. також їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 20000,00 грн., тому просила стягнути з відповідачів, як батьків малолітнього та винного у ДТП, а також усі судові витрати.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Колегія суддів виходить з того, що спір між сторонами виник з деліктних зобов`язань про відшкодування шкоди, які регулюються нормами глави 82 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 386 ЦК України захист права власності забезпечується, в тому числі правом власника на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (ч. 1 ст. 22 ЦК України).

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди, натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Якщо потерпілий одержав відшкодування від завдавача шкоди у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Тобто, зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди. За змістом частини другої статті 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач. Частиною 1 ст. 1178 ЦК України визначено, що шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. За загальним правилом цього положення відповідальність за шкоду, завдану малолітніми особами, несуть батьки (усиновлювачі), опікуни малолітньої особи або інша фізична особа, які на правових підставах здійснюють виховання малолітньої особи. Оскільки обов`язок здійснювати виховання дитини покладається в рівній мірі на обох батьків, обидва батьки в рівній мірі несуть відповідальність за шкоду, завдану малолітньою особою. При цьому відповідальність покладається на них незалежно від того, чи проживають вони разом з дитиною, чи ні. Згідно з пунктами 6.1, 6.6. «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, рухатися по дорозі на велосипедах дозволяється особам, які досягли 14-річного віку. З урахуванням наявності у діях велосипедиста ОСОБА_4 вини у порушенні ПДР, внаслідок яких (причинно-наслідковий зв`язок) іншому учаснику дорожнього руху завдано майнову шкоду, велосипедист має нести цивільно-правову відповідальність щодо відшкодування шкоди на загальних підставах, зокрема, застосовуючи положення статті 1166 ЦК України, однак, оскільки останній на час вчипнення ДТП був малолітнім, за заподяну ним шкоду власнику ТЗ повинні нести його батьки, відповідачі у справі. Зокрема, саме за відсутності контролю з боку батьків, які мали забезпечити безпечне катання на велосипеді малолітньої дитини, діями малолітнього заподіяно транспортному засобу позивачки шкоду. Враховуючи наведене, колегія суддів жодним чином не заперечує факт заподіяння шкоди позиваці чи необхідність покладення відшкодування такої на відповідачів, однак, відшкодуванню підлягає не будь який розмір, а той який підтверджується належними у справі доказами. Таким чином, враховуючи доводи апеляційної скарги на рішення суду по суті спору, виключною правовою проблемою спірних правовідносин є розмір завданої матеріальної та моральної шкоди, а також можливість стягнення таких з відповідачів. Так, положеннями частини другої ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті77, частина друга статті78 ЦПК України).

Згідно із положеннями ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У висновку експерта № СЕ-19/114-24/17956-ІТ від 06.11.2024 за результатами судової інженерно-транспортної експертизи по спеціальності 10.4 "Транспортно-трасологічні дослідження", проведеної по матеріалах справи № 444/1212/24, зроблено такі висновки:

1. Під час огляду наданого на дослідження автомобіля Suzuki Swift (номерний знак НОМЕР_3 ) виявлено пошкодження його передньої частини (переднього бампера, тримача переднього номерного знаку, правої блок-фари та ін., детальніше див. дослідницьку частину), яка контактувала з групою відносно твердих предметів, якими можуть являтися виступаючі частини інших транспортних засобів, дорожнє облаштуванням та ін.

2. Встановити механізм утворення виявлених пошкоджень передньої частини автомобіля Suzuki Swift (номерний знак НОМЕР_3 ) не виявляється можливим, у зв`язку з відсутністю достатнього комплексу слідової інформації.

3. Встановити, чи могли виявлені пошкодження передньої частини автомобіля Suzuki Swift (номерний знак НОМЕР_3 ) утворитися 24.10.2023 внаслідок контактуванням із велосипедом, яким керував ОСОБА_4 , не виявляється можливим, у зв`язку з тим, що наявні на транспортних засобах пошкодження не відповідають одне одному по розташуванню відносно рівня землі та є недостатньо інформативними для вирішення поставленого запитання.

4. Встановити взаємне кутове розташування поздовжніх осей автомобіля Suzuki Swift (номерний знак НОМЕР_3 ) та велосипеда, одна відносно одної, в первинний момент зіткнення, не виявляється можливим, у зв`язку з тим, що наявні на транспортних засобах пошкодження не відповідають одне одному по розташуванню відносно рівня землі та є недостатньо інформативними для вирішення поставленого запитання (т. 1 а.с. 162-168).

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили та оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивовано в судовому рішенні.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із тим, що наведені стороною позивача обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо заподіяння позивачці ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що мала місце 24.10.2023, матеріальної шкоди, спростовуються дослідженим у судовому засіданні висновком експерта, з якого вбачається, що встановити, чи могли виявлені пошкодження передньої частини автомобіля Suzuki Swift утворитися 24.10.2023 внаслідок контактуванням із велосипедом, яким керував ОСОБА_4 , не виявляється можливим.

Будь яких інших доказів, які б спростовували такий висновок та доводили вимоги позивачки у цьому контексті, колегією суддів не втановлено. Доводи апелянта ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірені доводи сторін та надана їм належна правова оцінка, у зв`язку з чим подана нею апеляційна скарга не знайшла свого підтвердження в суді апеляційної інстанції у цій частині.

Іншими словами, вирішуючи спір по суті позовних вимог суд першої інстанції, правильно визначившись з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування майнової шкоди. Зазначене узгоджується із показами свідків, які були допитані у суді першої інстанції, а саме свідка ОСОБА_8 , який вказав на ДТП, однак крім того, що номерний знак відлетів та лежав на асфамльті, інших пошкоджень не бачив, у тому числі і пошкоджень бампера, візуально автомобіль не був пошкоджений. Свідок ОСОБА_9 пояснив, що у нього на відеореєстраторі була записана ця подія, він їхав із Дублян до траси Львів-Жовква і побачив як відбулося ДТП за участю позивача та хлопчика на велосипеді, зупинився на місці події, сказав, що він адвокат та порадив позивачці звернутися у правоохоронні органи щодо події, бачив пошкодження бампера і решітки. Покази чоловіка позивачки загальних обставин встановлених фактів не міняють, крім цього, колегія суддів враховує, що останній є зацікавленим суб`єктом у спірних правовідносинах. У підсумку, колегія суддів погоджується з тим, що позивачка ОСОБА_1 не підтвердила належними, допустимими та достатніми у їх сукупності доказами, що усі виявлені пошкодження передньої частини її автомобіля Suzuki Swift, номерний знак НОМЕР_3 , утворитися саме 24.10.2023 та внаслідок контактуванням із велосипедом, яким керував ОСОБА_4 . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільного права є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Колегія суддів виходить з того, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайного характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Вимога про відшкодування моральної шкоди є фактично похідною вимогою у спірних правовідносинах, при цьому оскільки суд відмовив у задоволенні стягнення матеріальної шкоди через недоведеність такої чи заподіяння такої не внаслідок лише одного делікту, колегія суддів розділяє висновок місцевого суду про те, що позивачка ОСОБА_1 також не довела спричинення їй моральної шкоди, яка б перебувала у причинно-наслідковому зв`язку саме із подією ДТП 24.10.2023.

Зазначене одночасно спростовує доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав оцінки вимогам про стягнення моральної шкоди.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та нести ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання із відповідним доведенням обставин, що стали причиною для звернення з позовом до суду. У той час, як суд зобов`язаний з`ясувати, в чому саме полягає порушення прав позивача.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції озглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, які б підлягали судовому захисту, що зумовлює відмову у позові.

Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з такого.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини.Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

22.04.2025 представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Ситника Сергій Олександрович в системі "Електронний суд" подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, зазначає, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до вимог ЦПК України має право на відшкодування понесених судових витрат, до яких відносяться витрати на правову допомогу. Зокрема, витрати на правову допомогу, понесені відповідачем ОСОБА_3 , у зв`язку із розглядом даної справи в суді склали 20000.00 грн, що підтверджується договором про надання правових послуг адвоката, актом приймання наданих послуг. До заяви про ухвалення додаткового рішення представником додано договір про надання правових послуг адвоката від 02 травня 2024 року, акт приймання наданих послуг від 22 квітня 2025 року та квитанцію про надсилання і доставку 22 квітня 2025 року о 11:57 документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Осташевського А.М. Так, пунктом 6 договору про надання правових послуг передбачено порядок оплати послуг: а саме: "Оплата за надані послуги проводиться за домовленістю сторін. Сторони домовились, що вартість послуг складає 10 000 (десять тисяч гривень), оплата проводиться в день підписання даного договору. При цьому, у випадку винесення рішення судом за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 , про відмову в задоволенні позовних вимог, клієнт зобов`язується сплатити адвокатові додаткову винагороду в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень)."

Згідно із Актом приймання наданих послуг від 22.04.2025 сторони підтверджують надання відповідних послуг та проведення в повному обсяці оплати таких в сумі 20 000 грн. Відповідно до п. 2) ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Заява про ухвалення додаткового рішення подана з дотриманням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19). Зважаючи на те, що заява про ухвалення додаткового рішення з додатками була доставлена в електронний представнику позиваки, однак від сторони позивача клопотання зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило, колегія суддів погоджуєься із стягненням судових витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 20 000.00 гривень, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони у межах відповідних судових проваджень.

Інші доводи апеляційної скарги, які є суб`єктивним міркуванням та оцінкою апелянта норм матеріального та процесуального права України, висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Осташевського Андрія Мироновича - залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 17 квітня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 06 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 жовтня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк