г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4542/25
Номер провадження 2/213/1952/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,

представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача Рабко Т. О., Савельєвої Т.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, посилаючись на те, що він з 27 квітня 2005 року по 01 жовтня 2023 року працював на підприємстві відповідача машиністом екскаватора в кар`єрі в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. За час роботи на підприємстві відповідача, внаслідок недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу робочого місця він підпадав під вплив негативних факторів, що призвело до виникнення у нього професійних захворювань. Висновком МСЕК від 19 березня 2024 року йому первинно встановлено 40% втрати працездатності з переоглядом. За результатами повторного огляду 16 червня 2025 року позивачу встановлено 40% втрати працездатності на 1 рік. Внаслідок отриманого професійного захворювання змінився його спосіб та якість життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. На даний час позивач продовжує працювати на підприємстві відповідача слюсаром-інструментальником без шкідливих умов праці, проте через отримані захворювання його постійно турбують болі. Вказує, що діями відповідача, який не забезпечив безпечні умови праці, йому заподіяно моральну шкоду, на відшкодування якої просить стягнути з відповідача 360 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Представником відповідача надано відзив на позов, проти позову заперечує. В обґрунтування заперечення зазначає, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, позивач чітко усвідомлював, що виконувана ним робота пов`язана з безпосереднім впливом шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого. Вказує, що твердження позивача щодо продовження роботи на підприємстві відповідача не відповідає дійсності, оскільки 10 липня 2024 року позивач звільнився за власним бажанням. Вважає недоведеним те, що саме умови роботи на підприємстві відповідача призвели до виникнення такого захворювання, як нейросенсорна втрата слуху. Так, в матеріалах справи міститься лише копія акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12.10.2023 за формою П-4 за наступними професійними захворюваннями: вібраційна хвороба другої стадії, сидеросилікоз першої стадії.

Також вказує, що позивачем не доведено факт спричинення моральних страждань, душевних переживань, порушення нормальних зв`язків, спричинених професійним захворюванням. Зазначає, що висновок МСЕК не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Вважає, що протиправних дій стосовно позивача, які б знаходились у причинному зв`язку із профзахворюваннями відповідач не вчиняв. Звертає увагу суду на те, що позивач не позбавлений можливості з помірним обмеженням життєдіяльності провадити різні види трудової діяльності. Крім того, позивачу не встановлена інвалідність, втрату працездатності визначено на чітко визначений строк, що не виключає подальшого покращення стану здоров`я та зменшення відсотку втрати професійної працездатності.

На думку відповідача сума моральної шкоди у розмірі 360 000,00 грн є безпідставно завищеною та необґрунтованою. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У разі стягнення з відповідача моральної школи просить застосувати до спірних правовідносин вимоги податкового законодавства та стягувати її з врахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Позивачем, від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Бузинарська Д. М., надано відповідь на відзив, зазначає, що твердження відповідача щодо свідомого погіршування позивачем стану свого здоров`я свідчать про те, що він намагається усунутися від відповідальності. Відповідач не надав суду доказів того, що в процесі роботи позивача, ним застосовувалися усі можливо допустимі заходи для зменшення ризику ушкодження його здоров`я, чим підтвердив факт порушення законодавства про працю та ушкодження здоров`я позивача. Вважає, що заявлений розмір моральної шкоди відповідає тим моральним стражданням, які він отримав і буде отримувати усе життя. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилалася на обставини, викладені у відзиві.

Позивач до судового не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю.

26 серпня 2025 року позовна заява надійшла до суду.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Позивач з 27 квітня 2005 року по 11 січня 2023 року працював на підприємстві відповідача машиністом екскаватора в кар`єрі. З 11 січня 2023 року переведений в цех сервісного обслуговування дільниця рудозбагачувальної фабрики №2 слюсарем-інструментальником. 10 липня 2024 року звільнений за власним бажанням.

Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання умови праці позивача відносились до 3 класу 4 ступеню «Шкідливі».

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 жовтня 2023 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача та встановлено наявність діагнозу: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдром полірадікулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, деформуючого артозу у поєднанні з періартрозом ліктьових, колінних суглобів; сидеросилікоз першої стадії ускладнений хронічним обструктивним захворювання легень першої стадії, група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання виявлено під час медичного огляду у відокремленому відділенні №4 лікувально-діагностичного центру ТОВ «МЕДИКОМ КРИВБАС», остаточний діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 12 вересня 2023 року.

Відповідно до Акту загальний стаж роботи ОСОБА_2 складає 18 років 5 місяців, з яких за професією, в цеху, в умовах впливу шкідливих факторів 17 років 8 місяців.

У п. 17 Акту комісія зазначила, що позивач працюючи машиністом екскаватора цеху Кар`єр, виконував роботи з керування одноковшовим екскаватором за різних дорожніх умов. Переміщував гірничу масу, грунт на борт кар`єру або до відвалу. Виконував вимоги правил дорожнього руху, правил перевезень вантажів. Забезпечував належний технічний стан автотранспортного засобу. При цьому внаслідок недосконалості технології збагачення руди протягом тривалої дії підпадав під вплив пилу, загальної вібрації.

У п. 18 Акті причиною виникнення хронічного професійного захворювання визначені: рівень загальної вібрації, аерозоль фіброгенної дії. Рівень яких значно перевищував допустиму норму.

З метою ліквідації та запобігання виникненню хронічних професійних захворювань запропоновано генеральному директору ПРАТ «ІнГЗК» вжити певних заходів. Осіб, які порушили законодавство про охорону праці не встановлено через тривалу роботу позивача та зміну керівництва структурного підрозділу та підприємства.

Із довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №129952 видно, що 19 березня 2024 року ОСОБА_2 пройшов огляд, за результатами якого йому встановлено 40% втрати професійної працездатності: 25% по вібраційній хворобі, 15% по сидеросилікозу з переоглядом 10 лютого 2025 року.

Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №233/25/908/В від 16 червня 2025 року ОСОБА_2 повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності: 25% по вібраційній хворобі, 15% по сидеросилікозу на один рік.

Із виписок з історії хвороби, виписних епікризів, виписок із медичних карт стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово, періодично, протягом 2018 2025 років знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку із скаргами на стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт в них, заніміння кінцівок, зниження слуху, задишку при фізичному навантаженні, сухий кашель, біль за грудиною, втому, запаморочення.

Внаслідок професійного захворювання позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрати професійної працездатності.

Період виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 припадає на період перебування в трудових відносинах з відповідачем, працюючи в тяжких умовах праці.

В акті зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань виявлено не було.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства

Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у нього стійкої втрати професійної працездатності, встановленої повторно 16 червня 2025 року 40% на один рік, без встановлення групи інвалідності.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивачу було відомо про шкідливі умови праці, однак він тривалий час продовжував працювати, що стало причиною виникнення у нього професійних захворювань, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

З огляду на викладене, суд не погоджується із запереченнями представника відповідача, викладеним у відзиві про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди через відсутність вини підприємства в отриманні позивачем моральної шкоди. Як видно із п. 17,18 вказаного Акту професійні захворювання позивача виникли внаслідок впливу вібрації та пилу, рівні яких перевищували нормативні значення.

Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано.

Відсутність встановлених осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не вказує на відсутність вини підприємства відповідача в отриманні позивачем професійних захворювань.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особi незаконными діями або бездіяльністю інших oci6. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв' язку з ушкодженням здоров' я, у порушенні нормальних життевих зв' язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Наданими позивачем виписками з медичних карт та епікризами підтверджується, що після складення акту розслідування причин виникнення професійного захворювання стан здоров`я позивача не покращився, він відчуває біль та змушений періодично лікуватися у зв`язку з негативними проявами професійного захворювання. Вказані докази є належними та допустимими.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень

ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання.

В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Iталії») i в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ вiд 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст.32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти.

Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення з 19 березня 2024 року 40% ступеню втрати професійної працездатності на один рік з повторним переоглядом, у зв`язку з професійними захворюваннями, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, яка склала 17 років 8 місяців.

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Отже, з урахування того, що позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 40%, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, суд вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 270000 гривень, що буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, та це буде розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 270000 гривень.

Щодо утримання з суми компенсації моральної шкоди податку з доходів фізичних осіб суд зазначає таке.

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 вересня 2025 року справа № 212/8633/24, залишаючи в силі рішення першої та другої інстанції, зазначив, що суд першої інстанції вірно вказав про те, що сума, стягнута з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю на виробництві не підлягає оподаткуванню.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 травня 2025 року справа № 235/3143/24 вказав, що необґрунтованим є вирішення судами у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів».

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22) зроблено висновок, що «з урахуванням змісту статті 19 Конституції України, виконавець при виконанні судового рішення має діяти лише в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі дотримуватися імперативних норм про компетенцію (права та обов`язки). Перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині предмета виконання».

Тобто у справах даної категорії для позивача, у разі не зазначення у резолютивній частині рішення утримується податок із суми стягнутої моральної шкоди чи не утримується, існує вірогідність виконання судового рішення не у повному розмірі. У постанові ВС, на яку посилається представник відповідача, йде мова про не зазначення у судовому рішенні про наявність чи відсутність податкового обов`язку у зв`язку зі стягненням судовим рішенням грошових коштів на користь позивача. Тоді як моральна шкода пов`язана з ушкодженням здоров`я та взагалі не підлягає оподаткуванню. На думку суду, не вказання у резолютивній частині рішення про те, що зі стягненої суми не мають утримуватися податки та збори, може створити для позивача порушення його прав, а саме коли відповідач на свій розсуд проведе утримання, з посиланням на те, що у судовому рішенні зазначена тільки сума, що підлягає стягненню.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що сума, яка стягується на користь позивача, має бути йому виплачена без утримання податків та інших обов`язкових платежів, як це зазначено у ПВС від 17 вересня 2025 року справа № 212/8633/24.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 2700,00 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 270 (двісті сімдесят тисяч) гривень 00 копійок, без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовий збір у сумі 2700 (дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місцезнаходження: вул. Рудна, 47, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50064, .

Дата складення повного судового рішення - 22 жовтня 2025 року.

Суддя С. М. Хмельова