Справа № 953/5068/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2025 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судового засідання Кот Я.А.,
представника позивачки адвоката Камінської М.І.,
відповідача ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Агаєвої С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -
27 травня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У позовній заяві позивачка просить: стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду й до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти за минулий час з травня 2015 року по травень 2025 року, у тому ж розмірі.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначає, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2011. Від цього шлюбу у неї з відповідачем народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина , не бере участі у забезпеченні потреб дитини та не виконує обов`язку щодо її утримання, передбаченого статтею 180 Сімейного кодексу України. Зазначає, що із часу розірвання шлюбу від відповідача було отримано лише 1620 гривень, після чого жодних коштів вона не отримувала. Відповідач, будучи працездатною та здоровою особою, має можливість надавати матеріальну допомогу, однак цього не робить.
Позивачка вказує, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно сплачувати аліменти, проте це не дало результату. Враховуючи тривале ухилення відповідача від виконання батьківського обов`язку, позивачка вважає наявними підстави для стягнення аліментів за минулий період за останні десять років до моменту подання позову.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 29.05.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
18 червня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається, що відповідач визнає позов частково стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Частково заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що не заперечує факту перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2002 року, народження спільного сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також розірвання шлюбу рішенням Київського районного суду м. Харкова 10 .02.2011. Разом із тим, відповідач не погоджується із твердженнями позивачки про його ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки він з моменту народження сина приймав участь у його вихованні, забезпечував матеріально, надавав грошову допомогу, а позивачка жодного разу не зверталася до суду з вимогою про стягнення аліментів.
Наголошує, що протягом 20142018 років проживав разом із сином та своєю матір`ю ОСОБА_4 , яка на даний час померла, за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання він забезпечував дитину житлом, продуктами харчування, доглядом, організовував навчання у спеціалізованій школі-інтернаті для дітей з наслідками поліомієліту та ДЦП. За згоди позивачки бабуся дитини ОСОБА_2 супроводжувала сина до школи, допомагала у навчанні та побуті. Після смерті ОСОБА_2 у 2022 році він продовжує підтримувати зв`язок із сином, проводить з ним час під час перебування останнього у Харкові, надає грошову допомогу безпосередньо дитині.
Відповідач зазначає, що дитина перебуває на державному забезпеченні та отримує пенсію за інвалідністю дитинства, яку отримує позивачка як опікун. Окрім того, сім`я позивачки користується допомогою як внутрішньо переміщені особи. Зазначає, що позивачка не надала доказів своїх доходів, а також документів, що підтверджують потребу у додаткових витратах на дитину чи спроби мирного врегулювання питання аліментів.
Також відповідач посилається на те, що з 2015 року перебуває у повторному шлюбі з ОСОБА_5 , від якого має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , 2016 року народження. Його дружина наразі перебуває у 34-му тижні вагітності, тому він зобов`язаний забезпечувати також дружину та майбутню дитину. Звертає увагу, що він не має постійного місця роботи, навчається у Вовчанському фаховому коледжі Державного біотехнологічного університету за спеціальністю «Агроінженерія» (денна форма навчання), отримує лише стипендію, що становить незначну суму, а загальний дохід за 2025 рік є низьким.
З огляду на викладене, відповідач просить суд врахувати його матеріальне становище, сімейні обставини, відсутність стабільного доходу та визначити розмір аліментів у межах, що не погіршують його фінансове становище порівняно зі становищем одержувача аліментів, у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
30 червня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Камінської Марини Ігорівни, відповідно до змісту якої остання просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на такі обставини.
Представник зазначає, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2011 року. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу позивачка надавала письмові пояснення, з яких убачається, що відповідач залишив дружину та малолітнього хворого сина у січні 2010 року без жодної матеріальної підтримки. Після розірвання шлюбу відповідачем частково здійснювалися виплати аліментів лише протягом 2011 року у загальній сумі 5240,00 грн, що позивачка не заперечує. У подальшому жодної матеріальної допомоги на утримання дитини від відповідача не надходило.
Вказує, що син позивачки та відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з особливими потребами, яка має органічне ураження центральної нервової системи з нижнім парапарезом, порушення зору та слуху. Стан здоров`я дитини зумовлює необхідність постійного медичного нагляду, реабілітації та спеціалізованого навчання. У зв`язку з цим, з 2014 року Едуард навчався у Комунальному закладі «Харківська спеціальна школа № 8» Харківської міської ради, розташованому в Немишлянському районі м. Харкова. Для забезпечення доступності навчання та щоденного догляду позивачка була змушена орендувати житло поблизу навчального закладу за адресою: АДРЕСА_1 , що належить двоюрідному брату відповідача ОСОБА_7 .
Витрати на оренду, оплату комунальних послуг, харчування, лікування, реабілітаційні процедури, навчальні матеріали та інші потреби дитини повністю покривала позивачка. З метою утримання сім`ї позивачка, починаючи з 12 лютого 1998 року, постійно працює у Науково-виробничому підприємстві «ХАРТРОН-АРКОС ЛТД», а відпустку по догляду за дитиною перервала достроково у 2010 році через необхідність фінансового забезпечення родини. Для допомоги позивачці у догляді за дитиною старша донька позивачки була змушена перевестися на навчання у вечірню школу, аби поєднувати навчання з допомогою у догляді за братом.
Зі слів представника, будь-яка участь відповідача у вихованні, лікуванні чи фінансуванні потреб дитини була відсутня. Натомість допомогу у догляді надавала мати відповідача ОСОБА_4 , яка тимчасово проживала з онуком у зазначеній квартирі до своєї смерті у вересні 2024 року.
Представник позивачки наголошує, що навіть ті кошти, які були сплачені у 2011 році, фактично надходили не від відповідача, а від його матері. Саме через повагу до неї позивачка тривалий час не зверталася до суду з вимогою про стягнення аліментів, щоб уникнути сімейних конфліктів. Після смерті матері відповідача ситуація для позивачки значно ускладнилася: вона змушена самостійно забезпечувати дитину, часто бере кредити, звертається по фінансову допомогу до знайомих, користується платними транспортними послугами через відсутність власного автомобіля.
Крім того, зазначає, що стан здоров`я дитини залишається тяжким хлопець не може самостійно себе обслуговувати, потребує постійного догляду, реабілітаційних заходів і медикаментозного лікування.
Загальні щомісячні витрати на утримання дитини складають близько 2530 тисяч гривень, включаючи оренду житла, комунальні послуги, лікування, спеціалізоване харчування, навчальні матеріали, реабілітаційні процедури та засоби догляду. Позивачка заперечує твердження відповідача про наявність у неї значних доходів або отримання державних виплат, зазначаючи, що виплати як внутрішньо переміщеній особі не здійснюються, оскільки позивачка є працевлаштованою, а соціальна допомога на дитину становить лише 2361,00 грн.
Разом з цим, відповідач, який є здоровим і працездатним чоловіком віком 46 років, свідомо ухиляється від виконання обов`язку утримувати свою дитину, натомість створює нові сім`ї, не забезпечуючи належного рівня підтримки своєму синові.
У підсумку адвокат Камінська М.І. зазначає, що відсутність у відповідача постійного доходу не може бути підставою для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти, оскільки стаття 180 Сімейного кодексу України прямо покладає на батьків обов`язок утримувати своїх дітей незалежно від їхнього матеріального становища.
24 липня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Камінської М.І., у яких зазначено, що надані відповідачем фотоматеріали не можуть вважатися належним та достатнім доказом активної участі батька у житті сина. Вказує, що фотографії, долучені до відзиву, не містять об`єктивних даних щодо виконання відповідачем батьківських обов`язків або його фінансового внеску у забезпечення відпочинку дитини. Таким чином, вони не спростовують твердження про те, що мати є єдиним джерелом матеріальної підтримки сина.
Зазначає, що усі витрати, пов`язані з організацією та проведенням відпочинку дитини зокрема оплата проживання, транспорту, харчування та інших послуг були здійснені виключно позивачкою. Відповідач не надав доказів фінансової участі чи підтверджень будь-яких витрат з цього приводу.
Крім того, представник позивачки вважає, що самі по собі фотографії не можуть підтвердити факту емоційної чи матеріальної підтримки з боку батька, оскільки відображають лише окремі моменти часу, не характеризуючи реальний рівень його залучення до життя дитини. Відсутність участі батька у важливих питаннях, пов`язаних із вихованням та розвитком сина, свідчить про байдужість до його потреб та інтересів.
Позивачка наголошує, що з моменту народження сина і до теперішнього часу саме вона забезпечує основну матеріальну та емоційну підтримку дитини, включно з організацією його відпочинку, освіти та розвитку.
25 липня 2025 року до суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Агаєвої С.М., відповідно до яких зазначено таке.
Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 представник відповідача зазначає, що відповідач ніколи не відмовлявся допомагати своєму сину. Дитина тривалий час проживала з ним під час навчання в школі, з 2014 по 2022 роки. Відповідач забезпечував житло, сплачував за нього та купував усе необхідне для дитини, яка проживала у квартирі разом із ним, його новою родиною та матір`ю відповідача, бабусею дитини. Бабуся фактично доглядала за сином, поки матір працювала.
На сьогодні на утриманні відповідача перебувають ще дві малолітні дитини від іншого шлюбу, зокрема новонароджений син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також дружина ОСОБА_5 . Вони разом проживають у кімнаті гуртожитку і не мають власної окремої квартири. Додатково існує спір між відповідачем та його рідною сестрою щодо спільної квартири, що унеможливлює проживання останнього. Відповідач не має заощаджень, його майновий стан не є заможним.
З огляду на наявність інших дітей та утриманки у вигляді дружини, просить суд врахувати ці обставини та стягнути аліменти на користь позивача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий час, представник відповідача вважає, що ці вимоги недоведені. Для присудження аліментів за минулий період необхідно довести наявність трьох умов: дитина повинна була постійно проживати з позивачем; позивачка мала вживати заходи щодо одержання аліментів, що підтверджуються відповідними доказами; доведено ухилення відповідача від виконання вимог щодо утримання дитини.
У даному випадку усі три умови відсутні. Жодним доказом не підтверджено, що місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 було визначено з матір`ю. Позивачка зазначає, що вона постійно працювала і дитина потребувала стороннього догляду. Дитина навчалась у «Харківській спеціальній школі № 8», проживаючи на орендованій квартирі з бабусею та частково з матір`ю лише на вихідні.
Представник відповідача стверджує, що з 2014 по 2017 роки дитина фактично проживала з відповідачем і його новою родиною, а після їх від`їзду відповідач продовжував сплачувати оренду та комунальні послуги. Всі витрати на харчування, лікування та навчання дитини здійснював відповідач.
Позивачка не надала доказів неможливості звернутися до суду з позовом раніше, а також не підтвердила фактичне ухилення відповідача від сплати аліментів. Бабуся дитини фактично здійснювала догляд, тому позивачка звернулася до суду лише після її смерті. Також представник відповідача зазначає про наявність конфлікту між відповідачем та його рідною сестрою, що може вплинути на свідчення останньої.
Враховуючи викладене, просить суд: відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий період з травня 2015 по травень 2025 року; частково задовольнити позов і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/6 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з моменту подання позову до повноліття дитини.
Представник позивачки у судовому засіданні доводи, викладені у заявах по суті справи, підтримала та прохала про задоволення позову у повному обсязі.
Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні прохали відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів за минулий час та частково задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подання позову до повноліття дитини.
Суд, заслухавши вступне слово сторін та їх представників, вивчивши письмові заяви по суті справи, допитавши свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначений факт підтверджується даними свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.10.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №3 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №4509.
Відповідно до даних, які містяться у медичних довідках, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має захворювання органічне ураження ЦНС, ниж.сластич.парапарез. Захворювання, пов`язані з порушенням зору та слуху.
Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 10.02.2011 у справі №2-1335/11/15 розірвано шлюб між ОСОБА_1 , 1979 року народження, та ОСОБА_2 , 1977 року народження, зареєстрований 26 липня 2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 1093). Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_8 ».

Згідно з даними, які містяться у довідці від 29.06.2022 №2615- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

Згідно з даними, які містяться у довідці від 29.06.2022 №2615- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 .

З досліджених у судовому засіданні наданих відповідачем квитанцій про переказ коштів вбачається, що 14.12.2010 на ім`я Долгіх на поштове відділення 61085 було здійснено переказ в сумі 300 гривень, 17.11.2020 в сумі 320 гривень, 08.11.2010 в сумі 500 гривень, 13.08.2011 в сумі 400 гривень, 14.12.2011 в сумі 400 гривень, 13.09.2011 в сумі 400 гривень, 14.07.2011 в сумі 400 гривень, 11.06.2011 в сумі 400 гривень, 13.01.2011 в сумі 500 гривень, 12.02.2011 в сумі 400 гривень, 12.03.2011 в сумі 400 гривень, 13.04.2011 в сумі 400 гривень, 13.05.2011 в сумі 400 гривень. Відправник переказів не зазначений.

15.11.2020 здійснено оплату за консультацію офтальмолога в сумі 320 гривень, платник не вказаний.

Згідно з даними, які містяться у довідці від 05.08.2025 №54-06/1.1 т.в.о. директора відокремленого структурного підрозділу «Вовчанський фаховий коледж Державного біотехнологічного університету», ОСОБА_9 навчається в закладі за кошти державного замовлення за спеціальністю «Агроінженерія», денна форма здобуття освіти. Термін початку навчання 01.09.2024. Термін закінчення навчання 30.06.2028. Даний факт також підтверджується даними, які містяться у довідці про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти від 04.06.2025.

Відповідно до даних, які містяться у довідці про доходи №2 від 04.06.2025 т.в.о. директора відокремленого структурного підрозділу «Вовчанський фаховий коледж Державного біотехнологічного університету», ОСОБА_1 за період з 01.04.2024 по 31.05.2025 отримував заробітну плату (стипендію), сума якої без урахування аліментів становить 13975,05 гривень.

Згідно з даними, які містяться у реєстрі застрахований осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 отримував доходу: за 1998 рік 421,00 гривень, за 2001 рік 204,00 гривень, за 2010 рік 3626,00 гривень, за 2011 рік 10750,00 гривень, за 2012 рік 9300,00 гривень, за 2018 рік 21414,34 гривні, за 2019 рік 60635,52 гривень, за 2020 рік 18929,27 гривень, за 2021 рік 6443,18 гривень, за 2022 рік 13250,00 гривень, за 2023 рік 1231,10 гривень.

Відповідно даних з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перенарахованого) податку та військового збору (відповідь на запит в електронному вигляді від 30.05.2025), ОСОБА_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2024 має нарахованого доходу в загальній сумі 18040,00 гривень, а з 01.01.2025 по квітень 2025 року 6313,33 гривень.

Згідно з даними, які містяться у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 03.10.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 03 жовтня 2015 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №1183. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_8 , дружини ОСОБА_8 .

Відповідно до даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , видане 22.03.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_6 , про що складено актовий запис №385. Батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно даних у свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , видане 08.07.2025 Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_11 , про що складено актовий запис №565. Батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідно даних довідки вих.№02-200 від 04.06.2025, ОСОБА_5 дійсно працює в КНП «Міська поліклініка №19» Харківської міської ради на посаді інженера з охорони праці з 01.10.2018 по теперішній час. З 07.05.2025 перебуває у відпустці по вагітності і пологам.

Згідно даних довідки від 05.06.2025 КНП «Міська поліклініка №19» Харківської міської ради, ОСОБА_5 перебуває на обліку у зв`язку з вагітності, вагітність 34 тижні, пологи очікує приблизно 15.07.2025.

Згідно з даними, які містяться в акті від 12.06.2025, ОСОБА_7 , власник квартири АДРЕСА_4 засвідчує що за проханням ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 дозволяв йому проживати у своїй квартирі разом з малолітнім сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 та його матір`ю ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_10 - бабусею дитини в період з 2014 по березень 2022 Проживання було обумовлено тим, що ОСОБА_3 мав проблеми зі здоров`ям, через які навчався в спеціалізованій школі-інтернаті для дітей з наслідками поліеміліта та ДЦП, що знаходилася на ОСОБА_12 , що територіально недалеко від його квартири. Навчання відбувалося офлайн, з понеділка по п`ятницю, дитина відвідувала школу. Так як дитина з матір`ю до школи проживала в м. Харків, селище Жуковського, що територіально знаходиться дуже далеко від школи, возити дитину щоденно для відвідування школи було недоцільним. Батько дитини сплачував йому кошти для оплати комунальних послуг за квартиру.

Згідно з даними акту від 12.06.2025, складеного та підписаного ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , сусіди з квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , вбачається, що в квартирі АДРЕСА_4 в період з 2014 р. по вересень 2017 р. проживали ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , його мати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_10 , та його малолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Проживання було обумовлено тим, що ОСОБА_3 мав проблеми зі здоров`ям, через які навчався в спеціалізованій школі- інтернаті для дітей з наслідками поліеміліта та ДЦП, що знаходилася на бульварі ОСОБА_17 . Навчання відбувалося офлайн, з понеділка по п`ятницю, дитина відвідувала школу. Так як дитина з матір`ю до школи проживала в м. Харків, селище Жуковського, що територіально знаходиться дуже далеко від школи, возити дитину щоденно для відвідування школи було недоцільним. Тому батько дитини ОСОБА_1 , зі згоди матері дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , залучивши свою матір ОСОБА_4 (нині покійну) - бабусю дитини, котра допомагала йому у догляді за дитиною, супроводжувала дитину з дому (бульвар Жасминовий 14, кв55) до школи та зі школи додому, допомагала дитині у школі, перебувала з дитиною вдома, доки батько був на роботі, тощо. Батько дитини з дозволу власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_11 , який дозволив проживання у своїй квартирі в період з 2014 по березень 2022, забезпечував дитину житлом (сплачував власнику квартири кошти за усі комунальні послуги), забезпечував продуктами харчування, зранку відвозив дитину у супроводі бабусі на машині до школи, гуляв на дитячих майданчиках біля дому, приймав безпосередню участь у вихованні і матеріальному забезпеченні дитини, таким чином виконував свої батьківські обов`язки, під час проживання сина ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина- ОСОБА_3 проживав з батьком та бабусею 5 днів на тиждень (з понеділка по п`ятницю), в п`ятницю бабуся відвозила дитину матері ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 ) на 2 вихідні дні. У період з вересня 2017р. по березень 2022 р. ОСОБА_1 , маючи уже другу сім`ю, проживав за другою адресою, його син ОСОБА_3 та мати ОСОБА_4 - бабуся дитини продовжували проживати за адресою АДРЕСА_1 , відвідували школу 5 днів на тиждень (з понеділка по п`ятницю), в п`ятницю бабуся відвозила дитину матері (селище Жуковського) на 2 вихідні дні. Батько дитини продовжував забезпечувати дитину житлом, сплачував кошти за комунальні послуги, часто приїздив до сина, привозив продукти харчування, гуляв з дитиною на дитячих майданчиках біля дому, зранку відвозив дитину разом з бабусею до школи виконував свої батьківські обов`язки та приймав участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини в період з 2014р. по березень 2022 р. Мати дитини за адресою АДРЕСА_1 не з`являлася на протязі усього періоду проживання.

Судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що позивачка отримує в якості пенсій/соцвиплат на дитину у розмірі 2361,00 гривень.

Згідно з даними довідки від 24.06.2025 Науково-Виробничого підприємства «ХАРТРОН-АРКОС ЛТД» (Товариство з обмеженою відповідальністю), ОСОБА_2 працює у НВП ХАРТРОН-АРКОС ЛТД начальником сектору за основним місцем роботи з 12.02.1998 (Наказ про прийом на роботу №22-к від 12.02.1998) по даний час. З 13.02.2008 по 26.09.2010 надавалась відпустка по догляду за дитиною ОСОБА_3 до досягнення ним трирічного віку (наказ №23-к від 13.02.2008). 3 16.08.2010 перервала відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (наказ №116-к від 16.08.2010) та приступила до виконання своїх посадових обов`язків.

Відповідно даних реєстру застрахований осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7) Пенсійного фонду України, ОСОБА_2 отримувала дохід: за 2011 рік 23991,44 гривень, за 2012 рік 33624,03 гривень, за 2013 рік 29288,18 гривень, за 2014 рік 42875,47 гривень, за 2015 рік 55501,89 гривень, за 2016 рік 74215,93 гривні, за 2017 рік 100719,41 гривень, за 2018 рік 149687,11 гривень, за 2019 рік 114067,33 гривень, за 2020 рік 145467,90 гривень, за 2021 рік 169767,51 гривень, за 2022 рік 397400,14 гривень, за 2023 рік 838378,02 гривень, за 2024 рік 1171857,78 гривень, за 2025 рік 476023,35 гривень.

Згідно даних листа Комунального закладу «Харківська спеціальна школа №8» Харківської обласної ради від 02.07.2025 №106 на адвокатський запит адвоката Камінської М.І. вбачається, що ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_3 , протягом 11 років навчання дитини в закладі батько лише 2-чі відвідував заклад та мав короткий контакт з класним керівником, коли Долгіх Едуард навчався у 5-му класі, участі у батьківських зборах, консультаціях, відкритих уроках або інших заходах не брав, з письмовими чи усними заявами зверненнями до адміністрації закладу не звертався.

Відповідно даних листа КНП «Міська дитяча поліклініка №23» Харківської міської ради від 07.07.2025 581/0/567-25, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та перебуває під спостереженням фахівців поліклініки з народження. За інформацією лікаря-педіатра батько хлопчика, ОСОБА_1 , до фахівців поліклініки протягом всього періоду спостереження не звертався. Контакту з лікуючим лікарем, медичною сестрою та адміністрацією батько також не мав, відомостей про стан здоров`я сина не отримував. Крім того, з первинною медичною документацією, а саме: історією розвитку дитини (ф.1120), бажання не виявляв. Копії медичних довідок, направлень, виписок, картки щеплень батьку ОСОБА_18 не надавались.

Згідно даних листа Комунального закладу «Харківська спеціальна школа №8» Харківської обласної ради від 30.07.2025 №112 на адвокатський запит адвоката Агаєвої С.М. , вбачається, що за звітом класного керівника класу, в якому навчається Долгіх Едуард, участь у навчанні та вихованні дитини, в батьківських зборах брали мама ОСОБА_2 і до березня 2022 року бабуся ОСОБА_4 . До березня 2022 року ОСОБА_3 проживав із бабусею на орендованій квартирі по АДРЕСА_8 .

З наданих відповідачем виписок по витратам по рахунку вбачається, що за період з 22.11.2016 по 29.06.2022 ОСОБА_1 перерахував на картку ОСОБА_7 грошові кошти в загальній сумі 87998 гривень.

Згідно даних роздруківки з інформаційного порталу Опендатабот від 20.09.2025, інформаційна довідка за парамертами запиту РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстровано за ОСОБА_1 , виявлено записи з Реєстру речових прав (нерухомість): земельна ділянка: :43:001:0002; будинок/квартира: АДРЕСА_9 .; реєстрація транспорту: дата реєстрації: 02.12.2020, бренд: Daewoo, модель: Sens, тип: легковий, рік випуску: 2003, місце реєстрації: ТСЦ 6342, колір: сірий, тип кузова: седан, тип палива: бензин або газ.

За клопотанням сторони позивача судом були допитані такі свідки.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що є старшою сестрою Долгіх Едуарда, різниця у віці між ними становить близько дванадцяти років. З дитинства вона проживала разом із матір`ю- позивачкою та молодшим братом Едуардом, хоча з певною періодичністю до 2019 року вони мешкали разом постійно, потім у 20192022 роках вона проживала в Маріуполі, а з 2022 року знову мешкає разом із матір`ю та братом.

Свідок пояснила, що батько ОСОБА_18 відповідач, не брав активної участі у вихованні та забезпеченні дитини. Позивачка неодноразово зверталася до нього по допомогу, телефонувала, просила фінансової підтримки, але, судячи з її реакції після розмов, відповіді або допомоги від нього не надходило. Вона чула ці розмови особисто, мати часто була засмучена після таких дзвінків.

ОСОБА_19 зазначила, що не пам`ятає жодного випадку, коли відповідач приїздив до школи ОСОБА_18 , супроводжував його на свята чи в перший навчальний день. На всі свята хлопчик був лише з позивачкою та родичами з її боку.

Повідомила, що ОСОБА_18 часто перебував у бабусі по батьковій лінії під час навчання, оскільки школа, в якій він навчався, знаходилась далеко від місця проживання позивачки. Кожного понеділка дитину відвозили до школи або до бабусі знайомі позивачки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 або ОСОБА_22 . Перед поїздкою позивачка готувала ОСОБА_18 речі, продукти та передавала гроші бабусі на проживання й оплату комунальних послуг. Свідок кілька разів допомагала матері пакувати речі для ОСОБА_18 та особисто передавала гроші, коли мати йшла на роботу раніше.

За словами свідка, позивачка завжди самостійно забезпечувала ОСОБА_18 всім необхідним харчуванням, одягом, навчальним приладдям. Коли ОСОБА_18 повертався додому після школи, у нього не було жодних нових речей чи подарунків, отриманих від відповідача. Наскільки їй відомо, позивачка жодного разу не отримувала фінансової допомоги від відповідача на утримання ОСОБА_18 . Вона не бачила, щоб відповідач купував дитині одяг, ліки або забезпечував його будь-якими речами.

Під час навчання ОСОБА_18 у школі, коли позивачка була зайнята, допомагали знайомі родини, зокрема ОСОБА_22 , який возив дитину до школи. Свідок зазначила, що цей чоловік був давнім знайомим родини, і вона особисто познайомила його з матір`ю.

Також свідок повідомила, що у 2020 році ОСОБА_18 приїжджав до неї в Маріуполь на відпочинок, проте за кілька днів попросився повернутися додому. Відповідач зателефонував і повідомив, що забере дитину, після чого дійсно приїхав і повернув його до позивачки.

Свідок ОСОБА_1 пояснила, що є рідною сестрою відповідача, з яким вона спілкується нечасто переважно на родинних святах. У кожного з них своя сім`я, друзі та справи, тому постійного спілкування немає. Непорозумінь чи ворожих стосунків між ними не було, лише звичайні побутові розбіжності, як у будь-якій сім`ї.

Свідок зазначила, що їй невідомо про систематичне надання відповідачем матеріальної допомоги своєму синові ОСОБА_18 . За її словами, така допомога, можливо, мала місце лише декілька разів за весь час, але постійною не була.

Зі слів матері свідка та бабусі ОСОБА_18 , яка на даний час померла, їй відомо, що позивачка неодноразово просила відповідача допомагати фінансово, однак він ухилявся, обіцяючи «потім». У результаті фінансова участь батька у вихованні дитини була відсутня.

Свідок підтвердила, що у вихованні та догляді за дитиною основну роль відігравала бабуся. Вона забирала онука, супроводжувала його до школи, допомагала з навчанням, водила на заняття й лікувальні процедури. Це було необхідно, оскільки дитина мала певні особливості розвитку та потребувала постійного супроводу. Коли ОСОБА_18 навчалася, бабуся- мати відповідача жила разом з онуком у зйомній квартирі. Квартиру винаймала позивачка, яка щотижня передавала кошти бабусі на харчування, транспорт, ліки та оплату оренди. Свідок особисто бачила, як ОСОБА_23 передавала гроші та продукти бабусі, коли та забирала онука.

Свідок повідомила, що вона допомогала її матері та бабусі ОСОБА_18 збирати речі та продукти для дитини, які передавала позивачка, оскільки сумки з речами були важкі, і вона часто супроводжувала бабусю.

Свідок повідомила, що відповідач певний час проживав у тій же квартирі, але не з метою брати участь у вихованні дитини, а тому, що мешкав там зі своєю новою сім`єю. Спільного бюджету з позивачкою чи бабусею дитини вони не мали. Вона не бачила, щоб відповідач передавав гроші на утримання сина чи купував речі або ліки. Про подібні дії їй нічого не відомо.

Свідок підтвердила, що слуховий апарат для дитини був придбаний лише один раз, але їй невідомо, хто саме сплачував за нього.

Стосовно відносин між позивачкою і бабусею- матірю відповідача, свідок зазначила, що вони підтримували нормальні, доброзичливі стосунки, спільно дбали про дитину. Зазначила, що позивачка фактично одна забезпечувала дитину матеріально, оплачувала оренду житла, харчування, лікування, навчання та інші потреби. Бабуся допомагала у догляді та вихованні. Участь відповідача у забезпеченні дитини, за спостереженнями свідка, була відсутня.

Свідок ОСОБА_24 пояснила, що є хрещеною матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 та давно знайома з позивачкою матір`ю дитини, ОСОБА_25 , з дитинства та постійно підтримує з нею контакт. Вона постійно перебувала поряд із родиною позивачки, допомагала у повсякденних справах та вихованні дитини.

Свідок також знайома з відповідачем, ОСОБА_26 , з часу його спілкування з ОСОБА_23 , що триває близько двадцяти років. Зазначила, що відповідач не приймав участі у вихованні дитини ні моральної, ні матеріальної, не цікавився станом здоров`я чи потребами дитини. Навіть при зверненнях позивачки з проханням про допомогу відповідач мотивував відмову відсутністю коштів.Зазначені зверенння позивачки до відповідача чули на роботі не лише вона, а й інші члени колективу.

Свідок пояснила, що вона особисто бачила та чула як позивачка телефонвала відповідачу з проханням допомогти дитині, спочатку часто щотижня чи навіть частіше. Пізніше раз на місяць або рідше, бо розуміла, що допомоги не буде. Телефонні дзвінки тривали орієнтовно з того моменту, як дитині виповнилося 2 роки.

Протягом перших років після розлучення позивачки з відповідачем свідок допомагала позивачці майже щодня, пізніше 12 рази на тиждень. Зазначила, що більшість витрат на утримання, лікування та навчання дитини несе саме позивачка

Свідок показала, що дитина має проблеми зі здоров`ям, потребувала масажів, спеціалізованого лікування, реабілітації після операцій. Позивачка самостійно забезпечувала лікування: наймала масажистів, возила дитину до лікарень. Свідок та інші знайомі позивачки разом допомагали її довозити дитину. Відповідач у цьому участі не брав, коштів на лікування не надавав. Через складне фінансове становище позивачка була змушена брати кредити, підробляти вдома, працювати понаднормово.

Свідок зазначила, що допомогу дитині частково надавали мати відповідача ОСОБА_27 та сестра ОСОБА_28 . Вони іноді допомагали у вихованні, але матеріальної допомоги не надавали. Вони забирали дитину в школу, допомагали з повсякденними питаннями. Бабуся дитини мати відповідача неодноразово просила, щоб позивачка не подавала на аліменти. Вона погрожувала, що у разі подачі перестане допомагати. Свідок була особисто присутня при одній з таких розмов, коли батьки відповідача прийшла до позивачки, щоб переконати її не подавати на аліменти.

Також пояснила, що дитина навчалася у спеціалізованій школі через стан здоров`я. Організацією навчального процесу займалась виключно позивачка та бабуся. Спочатку дитину возили щодня таксі до школи та назад. Це було надто складно та фінансово важко. Пізніше бабуся запропонувала варіант, щоб дитина перебувала у неї вдома біля школи. Оренда житла або проживання забезпечувались позивачкою. В понеділок вранці свідок, її чоловік або друзі привозили дитину до бабусі, а в п`ятницю забирали. Позивачка щотижня передавала бабусі гроші на харчування, навчання та побут. Свідок особисто бачила, як позивачка передавала гроші її чоловіку ОСОБА_29 , а він бабусі дитини. Іноді продукти та інші речі також передавались. Розмір суми варіювався іноді більше, іноді менше, але зазвичай це було близько 1000 грн на тиждень, що для того часу (близько 2014 року) було досить багато. Свідок особисто було очевидцем цих передач неодноразово. Крім чоловіка свідка, допомагали також знайомі позивачки, наприклад, Бож, який теж возив дитину.

Свідок зазначила, що потягом певного періоду (приблизно з 2014 по 2019 рік) свідок бачила, що дитина дійсно часто перебувала з бабусею. Позивачка щотижня передавала кошти бабусі, зокрема, на оренду квартири. Сума становила близько 700 гривень щотижня, що загалом становило приблизно 2800 гривень на місяць. Зі слів позивачки свідку відомо , що ці кошти призначалися саме для сплати оренди квартири, в якій проживала дитина.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що знає позивачку багато років, підтримує з нею дружні стосунки. Зі слів позивачки йому відомо, що після розлучення позивачки з відповідачем їх спільна дитина залишилася проживати разом із позивачкою.

Свідку відомо, що бабуся дитини, мати відповідача, допомагала у догляді за дитиною, зокрема забирала дитину до себе, коли вона навчалася у школі, яка знаходилась поблизу орендованої квартири. Позивачка орендувала квартиру поблизу школи, щоб дитині було зручніше відвідувати навчальний заклад.

Свідку відомо зі слів позивачки, що щотижня вона передавала бабусі кошти в сумі близько 2000 гривень, які призначалися для сплати комунальних платежів та оренди житла. Окремо щотижня вона передавала ще 700800 гривень на поточні потреби дитини. Свідок зазначив, що особисто бачив кілька разів, як позивачка передавала гроші бабусі, однак точної кількості таких випадків не пам`ятає.

Свідок пояснив, що не знає точної суми оренди квартири, а також не може підтвердити, чи ці кошти дійсно були використані виключно на оплату житла, однак зі слів позивачки вона передавала їх саме з цією метою.

Свідок також повідомив, що дитина проживала переважно з бабусею в період із 2014 по 2019 рік, коли відвідувала школу, а після початку пандемії (з 2019 року) з позивачкою. У літній період дитина часто перебувала разом із бабусею на дачі.

Свідок підтвердив, що чув, як позивачка неодноразово телефонувала відповідачу з проханням надати матеріальну допомогу, однак він відповідав відмовою або говорив, що не має коштів. Ці розмови свідок чув особисто, перебуваючи поруч із позивачкою під час телефонних дзвінків. Разо з цим, позивачка не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів раніше, оскільки бабуся просила її цього не робити, обіцяючи допомогу з боку родини.

Свідок підтвердив, що дитина дійсно часто перебувала у бабусі, однак вважав це допомогою з боку бабусі, а не постійним проживанням дитини з нею.

Свідок повідомив, що він та його дружина особисто адавали позивачці матеріальну допомогу на лікування дитини операцію.

На запитання, чому він вважає, що батько у цей період не надавав допомоги, свідок пояснив, що вони тісно спілкувалися з матір`ю дитини і він знає ситуацію з її слів, а також за власними спостереженнями. За словами свідка, він не бачив ознак того, що відповідачнадавав матеріальну допомогу дитині.Свідок робив свої спостереження за місцем проживання матері, а у квартирі бабусі дитини він не був.

На запитання, чи бачив він, що у цей період батько дитини відповідач допомагав бабусідитини, свідок відповів, що взагалі його не бачив.

Свідку також відомо, що позивачка не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів. За його словами, це було пов`язано з тим, що бабуся та дідусь попросили не подавати до суду, а вирішили надавати допомогу самостійно. Свідок пояснив, що самої розмови він не чув, але знає про це зі слів своєї дружини, ОСОБА_24 , яка була присутня при тій розмові.

Свідок підтвердив, що возив дитину позивачки та відповідача із бабусею. В понеділок він привозив дитину з дому позивачки до АДРЕСА_8 , де зустрічав бабусю, і разом із нею дитина їхала до школи. Бабуся не завжди їздила з ним, іноді залишалася вдома.

Свідок також поясниів, що на прохання позивачки передавав гроші та продукти бабусі дитини, коли привозив дитину. Передачу здійснював особисто передавав сумки і гроші в руки бабусі, а вона вже заносила це додому.

Свідок ОСОБА_30 пояснила, що знайома з родиною ОСОБА_8 приблизно з 2015 року. Їх діти одного віку, тому вони часто спілкувалися, відвідували одне одного та підтримували добрі сусідські стосунки. Зазначила, що протягом усього цього часувонак неодноразово бувала у домі позивачки, бачила її дітей та знає, що відповідач не брав участі у вихованні та утриманні ОСОБА_18 .

Свідок пояснила, що із власних постережень вважає, що відповідач не надавав матеріальної допомоги ні в період вагітності позивачки ОСОБА_18 , ні після народження дитини.

Також він не телефонував позивачці та не цікавився життям дитини.

Свідок зазначила, що її покійний чоловік ОСОБА_31 неодноразово намагався поговорити із відповідачем, щоб той допомагав дитині, однак відповідач жодного разу не відгукнувся. Ці розмови відбувалися орієнтовно у період 20152018 років.

Свідок також підтвердила, що на свята, сімейні події або дні народження дітей відповідач не приходив, не телефонував та не передавав жодних подарунків.

Допомогу дитині надавали виключно бабуся ОСОБА_32 та тітка ОСОБА_28 , які проживали поруч з позивачкою.

Свідок повідомила, що дитина певний час навчалася у спеціалізованій школі, розташованій неподалік, і на вихідні зазвичай приїжджала додому до бабусі ОСОБА_33 .

Іноді дитину привозили знайомі сусіди родина ОСОБА_34 . Свідок особисто бачила, як бабуся ОСОБА_32 забирала дитину, іноді користувалася таксі, і позивачка передавала гроші на дорогу.

Свідок наголосила, що протягом усього часу вона не бачила участі відповідача у житті дитини та підтверджує, що турботу, виховання та матеріальне забезпечення забезпечували виключно позивачка та її рідні.

Свідок ОСОБА_35 пояснив, що з травня 2018 року по 2022 рік він почав надавати ОСОБА_36 допомогу, яка полягала у тому, що він здійснював перевезення дитини, бабусі та сумок із речами від місцяпроживання на ОСОБА_37 , зокрема до школи, розташованої на бульварі ОСОБА_38 . Зазвичай позивачка телефонувала йому на початку тижня, переважно у понеділок, і домовлялася про час виїзду. Він приїжджав у зазначений день, забирав дитину, іноді також бабусю, сумки з речами, і відвозив їх. За надану допомогу він не отримував оплати. Розрахунків чи будь-яких фінансових зобов`язань між ним та позивачкою не було це була добровільна допомога. Час від часу позивчка передавала через нього грошові кошти для бабусі дитини, які він особисто віддавав бабусі. Суми були різними від 500 до 2500 гривень, іноді до 800 гривень і більше. Такі передачі відбувалися приблизно один-два рази на місяць протягом усього періоду з 2018 по 2022 рік.

Свідок зазначив, що сумки, які передавала позивачка, були досить важкими, особливо для жінки похилого віку, тому іноді допомагав їх переносити відповідач. Він допомагав забирати сумки, вантажити їх у транспорт і супроводжував бабусю з дитиною до школи.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що знайомий із позивачкою ОСОБА_23 , оскільки його батьки проживають у тому ж будинку, де раніше мешкала вона зі своєю родиною. За проханням позивачки він періодично допомагав у перевезенні її сина ОСОБА_18 до школи, яка знаходиться на «Нових Домах». Родина дитини проживала в районі Жуковського, тому щоранкові поїздки до школи були складними.

Свідок зазначив, що позивачка довіряла йому, і він іноді самостійно відвозив хлопчика до школи, заводив його всередину, а також забирав після занять. У більшості випадків дитину зустрічала бабуся, яка проживала разом із хлопчиком і займалася ним у будні дні. Передача дитини зазвичай відбувалася біля Жасмінового бульвару, де свідок передавав хлопчика бабусі.

Повідомив, що коли самостійно відвозив дитину до бабусі, передавав разом із нею речі сумки, продукти, іноді яблука та інші харчі. Крім того, позивачка періодично передавала через нього грошові кошти для потреб дитини приблизно раз на тиждень у сумі від 700 до 1000 гривень. Свідок наголосив, що гроші передавалися саме від матері, а не від батька дитини.

Також свідок зазначив, що бачив відповідача лише один раз і не має відомостей про те, щоб він брав участь у вихованні чи матеріальному забезпеченні сина. Жодних грошей або допомоги від нього свідок не отримував і не передавав.

За словами свідка, оплата за поїздки або пальне надходила безпосередньо від позивачки іноді одразу, іноді пізніше, коли вона мала кошти. Бувало, що через фінансові труднощі вона просила зачекати до отримання зарплати. Свідок також підтвердив, що неодноразово возив позивачкудо ломбарду або в лікарню, коли вона вирішувала побутові чи медичні питання, пов`язані із забезпеченням дитини (наприклад, купівлею ортопедичного взуття чи ремонтом слухового апарату).

На запитання суду свідок уточнив, що більшість поїздок із дитиною відбувалася в період 2015 року, коли хлопчик навчався у початкових класах, і тривали вони певний час щодня, поки бабуся не могла самостійно виконувати ці обов`язки. Підтвердив, що жодного разу не отримував грошових коштів від бабусі дитини, а всі витрати на перевезення та допомогу компенсувала особисто позивачка.

За клопотанням сторонни відповідача судом були допитані такі свідки.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що йому належить квартира АДРЕСА_10 , яка є батьківським житлом і перебувала у його власності. За його словами, договір найму з відповідачем не укладався, оскільки між сторонами існували родинні стосунки. Квартира була надана у користування за проханням відповідача та його матері ОСОБА_39 , щоб син відповідача ОСОБА_18 міг проживати ближче до інтернату.

Свідок зазначив, що спочатку у квартирі проживав відповідач, згодом бабуся з дитиною ОСОБА_18 , а надалі із ними почади прожвати држина та друга дитина відповідача. Відповідач проживав у квартирі з 2014 по 2017 роки, після чого там залишилися бабуся з онуком ОСОБА_18 . Під час початку війни у березні 2022 року відповідач із сім`єю знову певний час проживали у зазначеній квартирі.

Свідок зазначив, що комунальні платежі протягом усього періоду сплачував особисто відповідач, у тому числі й після того, як перестав проживати у квартирі. Оплата здійснювалася шляхом переказу коштів свідку для сплати комунальних послуг.

Свідку відомо, що дитина ОСОБА_18 проживала з бабусею у квартирі протягом навчального року, переважно з понеділка по п`ятницю, оскільки навчався у школі-інтернаті в м.Харкові. Він особисто бачив, як дитину забирали до школи та назад, і підтвердив, що дитина перебувала у квартирі разом із бабусею.

Також зазначив, що конфліктів між відповідачем та позивачкою щодо утримання дитини йому невідомо. Зі слів відповідача свідку відомо, що той брав участь у матеріальному утриманні дитини, сплачував комунальні платежі, забезпечував житло, а також частково робив покупки для дитини.

Свідок також пояснив, що під час відвідувань квартири бачив, що члени родини (відповідач, його дружина з дитиною та бабуся з ОСОБА_18 ) проживали спільно, мали один холодильник та вели спільне господарство.

При цьому свідок уточнив, що різниця у датах, зазначених у підписаному ним акті (20142022 роки), могла виникнути через описку або технічну помилку. Він підтвердив, що відповідач проживав у квартирі з 2014 по 2017 роки, а бабуся з онуком з 2017 по 2022 роки, після чого під час початку війни у 2022 році відповідач із сім`єю знову тимчасово проживали у цій квартирі.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що знайомий із відповідачем з 2014 року та знає його по 2017 рік. Відповідач проживав у квартирі АДРЕСА_10 , яка належить родичу відповідача та не є власністю відповідача. У зазначеній квартирі відповідачв проживав разом із бабусею, матірю відповідача та сином ОСОБА_18 . Інших осіб, зокрема дружину відповідача, свідок ніколи не бачив.

Свідок зазначив, що дитина мала проблеми зі здоров`ям і навчалася в школі-інтернаті. Він особисто бачмв, як уранці бабуся з дитиною виходили з під`їзду, сідали до автомобіля та їхали до школи. Він також бачив, як відповідач допомагав бабусі носив сумки до квартири, супроводжував їх до школи, а іноді приїжджав на таксі разом із бабусею та сином.

Повідомив, що після 2017 року відповідач виїхав із квартири, однак продовжував навідуватися до бабусі та сина приблизно раз на тиждень, часто приїжджав із сумками, у яких, за його словами, були продукти. Зазначив, що бачив відповідача у магазині із сином, коли той купував продукти харчування, зокрема йогурти та молочні вироби, а також спостерігав його на дитячому майданчику.

Свідок підтвердив, що матір дитини ніколи не бачив, і з його спостережень дитина проживала з бабусею постійно, переважно під час навчального року. На вихідних, зі слів бабусі, дитина також перебувала з нею у квартирі.

Свідок вважає, що відповідач утримував дитину, оскільки бачив, як він купував продукти та привозив їх до квартири, забезпечував потреби дитини, а також допомагав бабусі.

Свідок ОСОБА_40 пояснила, що познайомилася з відповідачем у 2014 році, оскільки проживала в одному будинку з ним. Знайомство відбулося під час прогулянок на дитячому майданчику, де відповідач гуляв зі своїм сином ОСОБА_18 . Надалі вони неодноразово зустрічалися у дворі, магазинах та підтримували сусідські стосунки.

Свідок проживала у першому під`їзді, а відповідач у другому, у квартирі АДРЕСА_11 . З 2014 року, за її словами, у квартирі постійно мешкали відповідач, його син ОСОБА_18 та бабуся хлопчика ОСОБА_4 (мати відповідача). У 2015 році до них приєдналася дружина відповідача ОСОБА_41 , з якою вони продовжували проживати як одна сім`я. Свідок зазначила, що відносини між усіма членами родини були дружніми та гармонійними: вони спільно готували, харчувалися, доглядали за дитиною. У квартирі було облаштовано окреме спальне місце для ОСОБА_18 , комп`ютер, ігровий простір.

Свідок неодноразово бувала у них у гостях як на вихідних, так і у будні дні. Під час відвідувань бачила, що відповідач приділяє синові ОСОБА_18 увагу, допомагає йому у навчанні, зокрема разом із бабусею та ОСОБА_42 - дружиною відповідача вони вирішували шкільні завдання. За словами свідка, сім`я жила спільно, вела єдиний побут і бюджет.

Свідок підтвердила, що з 2014 по 2017 рік у квартирі постійно мешкали ОСОБА_43 , його мати та син. Починаючи з 2017 року, відповідач із дружиною ОСОБА_42 та донькою переїхали на інше місце проживання, проте регулярно відвідували бабусю з ОСОБА_18 , допомагали по господарству, прибирали квартиру, приносили продукти.

Зазначила, що коли бабуся не могла самостійно отримати кошти (через відсутність банківської картки), відповідач і його дружина перераховували гроші свідкові на картку, а вона знімала та передавала готівку бабусі. Це відбувалося періодично, суми складали приблизно 15002000 гривень, залежно від потреб дитини.

Пояснила, що вонапідтримувала спілкування з бабусею та ОСОБА_18 протягом усіх років, бачила, що саме відповідач забезпечував ОСОБА_18 всім необхідним купував одяг, взуття, планшет, комп`ютер, ортопедичний матрац, слуховий апарат, продукти, іграшки. Наголосила, що матір дитини вона ніколи не бачила, не чула, щоб та приходила до квартири чи брала участь у вихованні або матеріальному забезпеченні сина. За її словами, дитину на вихідні (у п`ятницю після школи) бабуся забирала до себе, а в понеділок зранку повертала до школи.

Під час спілкування із свідком ОСОБА_18 неодноразово згадував, що твідповідач купив йому планшет, ортопедичне взуття, слуховий апарат, якими він дуже пишався.

Після початку війни у 2022 році дитина проживала з бабусею, але продовжувала спілкуватися з відповідачем. За словами свідка, ОСОБА_18 приїжджав до Харкова на зимові канікули у 20242025 роках, і вона особисто бачила його разом із відповідачем вони вечеряли всією родиною.

Свідкові нічого не відомо про будь-які звернення позивачки щодо аліментів чи вимог фінансового характеру до відповідача. Вона також не чула, щоб між сторонами виникали конфлікти з цього приводу.

Свідок вважає, що з 2014 року дитина перебувала повністю на утриманні відповідача та його родини, оскільки саме вони забезпечували усі потреби ОСОБА_18 побутові, навчальні, медичні та матеріальні.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що перебуває у шлюбі з відповідачем. Відносини між ними розпочалися у 2014 році, шлюб зареєстровано 3 жовтня 2015 року. З вересня 2015 року вони почали спільно проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначила, що вказана квартира була орендована з метою проживання дитини відповідача- ОСОБА_18 , оскільки школа, яку відвідував ОСОБА_18 , знаходилася на значній відстані від місця проживання його матері - позивачки.

За словами свідка, позивачка мала намір залишити дитину в школі-інтернаті на п`ять днів, що викликало незгоду як відповідача, так і бабусі дитини ОСОБА_4 . Саме тому було вирішено орендувати житло ближче до школи, а бабуся здійснювала догляд за онуком.

Свідок пояснила, що дитина з понеділка по п`ятницю проживала з бабусею, а на вихідні поверталася до матері позивачки. Відповідач щомісяця сплачував оренду квартири, забезпечував дитину продуктами харчування та необхідними речами, а також передавав бабусі кошти для поточних витрат на дитину (близько 15002000 грн щомісяця). Крім того, відповідач регулярно привозив продукти, оплачував транспорт (таксі до школи та назад), а також витрати на масажі та лікувальну фізкультуру.

Свідок зазначила, що у дитини були проблеми зі слухом, тому за ініціативою бабусі й відповідача було придбано слуховий апарат, оскільки позивачка не надавала медичну карту дитини та не займалася лікуванням. Перший слуховий апарат був куплений за кошти відповідача, а в подальшому дитина отримувала апарати через державну програму. Також відповідач оплачував виготовлення вкладишів до слухового апарату, придбання ортопедичного взуття, вітамінів, одягу, навчальних матеріалів, комп`ютера, ортопедичного матрацу, іграшок та інших речей для забезпечення належного розвитку дитини.

Бабуся дитини, ОСОБА_4 , постійно дбала про онука, супроводжувала його до школи, організовувала лікування, масажі, контролювала навчання. Позивачка, за словами свідка, не брала участі в утриманні дитини, не надавала коштів на харчування чи лікування. Жодного разу не відвідувала дитину за місцем проживання на бульварі Жасміновому, не цікавилася умовами проживання та не забезпечувала продуктами чи ліками.

Свідок також пояснила, що з 2017 року вона з відповідачем переїхала до гуртожитку на АДРЕСА_12 , у зв`язку з народженням власної дитини, однак оренду квартири для проживання ОСОБА_18 та його бабусі відповідач продовжував сплачувати до червня 2022 року, навіть у періоди, коли через хворобу або карантин дитина тимчасово не проживала у квартирі.

Під час пандемії COVID-19 та після початку повномасштабного вторгнення у лютому 2022 року ОСОБА_18 проживав з бабусею на дачі, де свідок із чоловіком також їх відвідували, привозили продукти та допомагали матеріально.

Свідок підтвердила, що відповідач щомісяця надавав кошти бабусі дитини на його утримання, сплачував оренду, купував продукти, одяг та засоби реабілітації. Жодного разу позивачка не зверталася до відповідача з проханням про матеріальну допомогу, не дзвонила і не брала участі у фінансовому забезпеченні сина.

На питання суду свідок зазначила, що документальних підтверджень витрат не збереглося, оскільки ніхто не передбачав подальших судових спорів. Разом із тим існують свідки, які проживали поруч і можуть підтвердити, що дитина фактично перебувала на утриманні відповідача та його родини.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованаПостановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ(78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК Українивизначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК Україниздійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК Україниаліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення ч. 2 ст. 191 СК України свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;

- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі № 635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18.

Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другоюстатті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

Суд зауважує, що вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дітей після отримання відповідного звернення. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дітей, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку.

Відповідно до ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У межах розгляду даної справи судом встановлено, що позивачка не зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини у період з травня 2015 року по травень 2025 року з особистих мотивів, а саме у зв`язку з отриманням у цей період допомоги по догляду за дитиною від матері відповідача. Лише після смерті останньої у вересні 2024 року позивачка звернулася до суду з даним позовом.

За загальним правилом, визначеним Сімейним кодексом України та усталеною судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами аліментів за минулий період, якщо позивач не вживав передбачених законом заходів для їх одержання (зокрема, не звертався до суду з відповідним позовом або залишав його без розгляду) з особистих мотивів.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що самі лише пояснення позивачки та показання свідків про те, що вона після розірвання шлюбу протягом тривалого часу в усній формі зверталася до відповідача з проханням добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини, проте не зверталася до суду з відповідним позовом, не можуть розцінюватися як належні та достатні докази вжиття нею заходів щодо одержання аліментів та, відповідно, не є підставою для їх стягнення за минулий період.

Крім того, судом враховано, що після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем їхній неповнолітній син у період з 2014 по 2017 рік проживав п`ять днів на тиждень разом із відповідачем та бабусею (матір`ю відповідача), а два дні на тиждень, під час свят і канікул із позивачкою. Надалі, у період з 2017 року по березень 2022 року, дитина проживала п`ять днів на тиждень із бабусею, а два дні на тиждень, під час свят і канікул із позивачкою.

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що як позивачка, так і відповідач у спірний період брали участь у матеріальному утриманні неповнолітнього ОСОБА_18 .

Отже, в межах розгляду справи позивачкою не доведено підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за минулий час.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки доходів відповідача, але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає таке.

За приписами ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

У межах розгляду даної справи судом встановлено, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою, і як батько повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Разом із тим, відповідач офіційно не працевлаштований, отримує стипендію у розмірі 1618,72 грн на місяць. Наявність у відповідача витрат, що перевищують його дохід, та щодо яких не доведено джерело походження коштів, судом не встановлено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Крім того, судом встановлено, що відповідач на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі, у якому має двох малолітніх дітей. Дружина відповідача перебуває у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З огляду на зазначене, виходячи із засад розумності, справедливості та дотримання балансу інтересів дітей, суд вважає достатнім та обґрунтованим розміром аліментів, які підлягають стягненню на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1/6 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Такий розмір у сукупності, з урахуванням обов`язку відповідача щодо утримання як неповнолітнього ОСОБА_18 , так і двох малолітніх дітей від другого шлюбу, становитиме 50% сукупного доходу платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. Разом із тим, позивачкою не надано доказів того, що дитина потребує щомісячних підвищених витрат, зокрема на лікування чи медичні обстеження.

Також суд бере до уваги, що обов`язок щодо утримання дітей є спільним обов`язком обох батьків, відповідно до вимог ст.180, 181 СК України.

Частиною 1 ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави у розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.12,13,81,128, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК

України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.05.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В задоволені іншої частини позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн.20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відомості щодо учасників справи:

позивачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 .

Суддя - С.М. Лисиченко