Справа № 308/9521/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді Голяни О.В., за участю секретаря судового засідання Газій А.Ю., представника позивача адвоката Калинич О.І., представника відповідача адвоката Павлова О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Ужгороді в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача філія «Головний інформаційно - обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення виплат, передбачених колективним договором, та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача, третьої особи.

02.07.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Калинич О.І., звернулася до суду із позовом до АТ «Укрзалізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача філія «Головний інформаційно - обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця», в якому, остаточно визначившись з позовними вимогами, просить суд стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь одноразову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків 57 054,78 грн; матеріальну допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 8 348,03 грн, за 2023 рік 8 348,00 грн, разом 16 696,06 грн.; одноразову премію за багаторічну сумлінну працю в розмірі посадового окладу (місячна тарифна ставка) за липень 2024 рік 12 626,46 грн; моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 23.08.1983 по 31.07.2024 перебувала у трудових відносинах із філією «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця», що є структурним підрозділом відповідача. 31.07.2024 позивачка звільнилася з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, що підтверджується наказом №98-о від 16.07.2024. Згідно з наказом, позивачці належало виплатити компенсацію за невикористані 66 днів щорічної відпустки, одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків відповідно до п. 6.8 колективного договору, а також інші виплати. Протягом 20242025 років відповідач неодноразово повідомляв позивачці, що нарахування та виплати будуть здійснені у травні 2025 року. Однак у травні 2025 року позивачка не отримала передбачені виплати, попри звернення до відповідача з відповідною заявою.

07.05.2025 позивачка отримала відповідь від АТ «Укрзалізниця», в якій повідомлено, що відповідно до затвердженого графіку погашення заборгованості з виплати матеріальної допомоги, виплата належних їй сум запланована на травень 2025 року. Водночас зазначено, що у зв`язку із заходами з оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності, починаючи з 01.04.2025 і до окремого рішення правління, виплата одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, а також матеріальної допомоги за багаторічну сумлінну працю, призупинена згідно з дорученням АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025. Крім того, було повідомлено, що згідно з рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т), на період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, було призупинено ряд виплат, передбачених колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення та допомоги при виході на пенсію. Однак згідно з рішенням правління від 24.10.2022 (протокол №Ц-54/90 Ком.т) виплати поновлено, із зазначенням, що вони проводяться в хронологічному порядку відповідно до виникнення заборгованості згідно з затвердженим графіком.

Позивачка не погоджується з позицією відповідача, оскільки відповідно до колективного договору, діючого у філії «ІОЦ», при звільненні працівника у зв`язку з виходом на пенсію вперше, виплачується: одноразова грошова допомога 3 середньомісячних заробітки; матеріальна допомога на оздоровлення не менше 30% посадового окладу; премія у розмірі посадового окладу.

Таким чином, сума невиплачених, на думку позивачки, коштів за положеннями колективного договору становить 86 377,30 грн, у тому числі: одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію 57 054,78 грн, матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 та 2023 роки 16 696,06 грн, а також одноразова премія за багаторічну сумлінну працю у розмірі посадового окладу за липень 2024 року 12 626,46 грн.

Крім того, позивачка просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн у зв`язку з тривалим очікуванням передбачених виплат, емоційними переживаннями та необхідністю докладати додаткових зусиль для захисту порушених прав, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

У відзиві на позов представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що дія положень колективного договору, зокрема щодо виплати одноразової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, матеріальної допомоги на оздоровлення та премії за багаторічну сумлінну працю, була правомірно призупинена відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Зокрема, протоколом №Ц-54/31 Ком.т. від 14.03.2022 правлінням АТ «Укрзалізниця» було прийнято рішення про призупинення дії низки положень колективних договорів, у тому числі положень Галузевої угоди, у зв`язку із запровадженням воєнного стану. Надалі, протоколом №Ц-82/63 Ком.т. від 14.10.2024 зазначені виплати було поновлено. Водночас, рішенням правління від 28.03.2025 (протокол №Ц-1-1.5-25/47-25 Ком.т.) у зв`язку із заходами з оптимізації витрат, їх знову призупинено до закінчення воєнного стану або до окремого рішення правління.

Відповідач вказує, що позивачці не відмовлено у виплаті відповідних сум, а лише відкладено строк їх здійснення. Виплати мають проводитися у хронологічній послідовності відповідно до затвердженого графіка. Позивачка, яка звільнилася у липні 2024 року, згідно з графіком, затвердженим 06.01.2025, підлягала виплаті у травні 2025 року. Однак виплата була відтермінована у зв`язку з новим рішенням про призупинення.

Також відповідач заперечив проти задоволення вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, посилаючись на відсутність протиправної поведінки, об`єктивні причини затримки виплат та те, що нарахування не скасовані, а лише відстрочені. Стосовно витрат на правничу допомогу відповідач зазначив, що такі витрати підлягають відшкодуванню лише у разі задоволення позову, а тому у випадку відмови у задоволенні основних вимог ці витрати не компенсуються.

Крім того, відповідач вказує на пропущення позивачкою строку звернення до суду. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України, працівник має право звернутися до суду з вимогами про стягнення належних йому сум у справах про оплату праці у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, датовано 31.07.2024, відповідно строк звернення до суду закінчився 31.10.2024. Позов подано 02.07.2025, тобто з пропуском передбаченого строку.

Водночас позивачка не оскаржила повідомлення про відстрочення виплати, не зверталася із заявами щодо підстав чи розміру допомоги, та не навела поважних причин для поновлення строку звернення до суду, що, на думку відповідача, також свідчить про безпідставність вимог.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що поданий третьою особою відзив судом не має прийматися, оскільки третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, не наділена повноваженнями діяти від імені відповідача та фактично перебрала його функції, що суперечить вимогам ст. 181 ЦПК України. Відповідач відзиву не подав, а тому суд не може брати до уваги аргументи, викладені третьою особою. Представник позивача наголошує на тому, що позивачу належать передбачені колективним договором виплати (одноразова допомога, премія, матеріальна допомога на оздоровлення), які були безпідставно призупинені та не виплачені, попри рішення правління АТ «Укрзалізниця» про їх відновлення. Такі дії порушують право позивача на мирне володіння своїм майном. Додатково обґрунтовується вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. у зв`язку з тривалим невиконанням розрахунку при звільненні, а також понесених витрат на правничу допомогу, розмір яких підтверджено договором з адвокатом.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача обґрунтував право на подання відзиву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача філія «Головний інформаційно - обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» письмових пояснень щодо позову не надала.

Заяви ( клопотання) учасників справи.

07.07.2025 представником позивача подано заяву на виконання ухвали суду від 04.07.2025.

21.07.2025 представником відповідача адвокатом Павловим О.С. подано клопотання про участь в судовому засіданні в режимі.

04.08.2025 представником позивача подано заяву, зміст якої зводиться до того, що документи від імені АТ «Укрзалізниця» підписані головним юристом філії Павловим О.С., який має повноваження діяти лише від імені філії, що не є юридичною особою, а тому такі заперечення не можуть братися судом до уваги.

У додаткових поясненнях від 09.09.2025 представник позивача зазначив, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки матеріальна допомога входить до структури заробітної плати, яка може стягуватись без обмеження строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП у редакції до 19.07.2022), а в період карантину COVID-19 та воєнного стану перебіг строків був зупинений. Закон №4434-IX від 14.05.2025 відновив їх перебіг лише з 04.09.2025. Наголосив, що виплати (допомога, премія, компенсація за відпустку) не проведені попри обіцянку відповідача здійснити їх у травні 2025 року, при цьому відсутні докази форс-мажору. Лист ТПП від 28.02.2022 не підтверджує неможливість виконання конкретних зобов`язань. Крім того, АТ «Укрзалізниця» у першому півріччі 2024 року отримало прибуток 3,1 млрд грн, що свідчить про наявність коштів. Тому підстав для застосування тримісячного строку немає, а позов подано своєчасно.

16.09.2025 представником позивача адвокатом Калинич О.І. подано заяву про зменшення позовних вимог, в якому просить суд:

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків 57 054,78 грн.;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) матеріальну допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 8 348,03 грн., за 2023 рік 8 348,00 грн., разом 16 696,06 грн.;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову премію за багаторічну сумлінну працю в розмірі посадового окладу (місячна тарифна ставка) за липень 2024 рік 12 626,46 грн.;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

18.09.2025 представником відповідача адвокатом Павловим О.С. подано клопотання про відкладення розгляду справи.

22.09.2025 представником позивача адвокатом Калинич О.І. подано до суду клопотання про поновлення строків звернення до суду.

01.10.2025 представником відповідача адвокатом Павловим О.С. подано клопотання про розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

22.09.2025 представником позивача адвокатом Калинич О.І. подано до суду клопотання про розгляд справи у відсутності сторони позивача.

06.10.20925 представником позивача адвокатом Калинич О.І. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог.

01.10.2025 представником відповідача адвокатом Павловим О.С. подано клопотання про відкладення розгляду справи.

21.10.2025 представником відповідача адвокатом Павловим О.С. подана постанова керівництва виробничого підрозділу «Львівське відділення» філії «Головний інформаційно обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» та профком ППО Інформаційно Статистичного центру Львівської залізниці від 31.12.2024 щодо продовження строку дії колективного договору.

Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.07.2025 вказану справу передано на розгляд судді Голяни О.В.

Ухвалою суду від 04.07.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 08.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.07.2025 розгляд справи постановлено здійснювати в режимі відеоконференції з представником відповідача поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 19.09.2025 прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Пояснення учасників справи надані в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у такому.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23.08.1983 по 31.07.2024 перебувала у трудових відносинах з філією «Головний інформаційно обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» /див. трудову книжку НОМЕР_2 /.

19.03.2009 між адміністрацією та профспілковим комітетом інформаційно-обчислювального центру Львівської залізниці укладено колективний договір на 20092012 роки, дію якого згодом продовжено до 2015 року, зі змінами та доповненнями, затвердженими конференціями трудового колективу 18 березня 2010 року, 9 лютого 2012 року та 23 травня 2013 року. Постановою керівництва виробничого підрозділу «Львівське відділення» філії «Головний інформаційно обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» та профком ППО Інформаційно Статистичного центру Львівської залізниці від 31.12.2024 продовжено у 2025 році здійснювати виконання зобов`язань чинного колективного договору відокремленого підрозділу «Інформаційно обчислювальний центр» ДТГО «Львівська залізниця» на 2009-2012 роки (дію якого було продовжено до 2015 року, на 2015-2016 роки, н 2017 рік, на 2018 рік, на 2019 рік, на 2020 рік, на 2021 рік, на 2022 рік, на 2023 рік, на 2024 рік) до укладання колективного договору АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до пункту 3.6. колективного договору адміністрація ІОЦ зобов`язалася виплачувати працівникам ІОЦ одноразову премію за багаторічну сумлінну працю у зв`язку з їх ювілейними датами вперше до 50- річчя з дня народження, наступну через 10 років (для жінок - і до 55-річчя), а також у зв`язку із звільненням вперше на пенсію незалежно від віку, відповідно до положення, яке є невід`ємною частиною колективного договору. Встановлено розмір премії за багаторічну сумлінну працю у зв`язку з ювілейними датами, а також у зв`язку із звільненням вперше на пенсію незалежно від віку посадовий оклад (місячна тарифна ставка).

Також відповідно до п.3.16 колективного договору адміністрація ІОЦ зобов`язалася виплачувати працівникам ІОЦ винагороду за підсумками роботи за рік згідно з Положенням; в межах фінансових можливостей надавати працівникам матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі не менше 30% посадового окладу (місячної тарифної ставки), а також допомогу на оплату лікування та інші обставини, згідно діючих Положень. Надавати матеріальну допомогу онкохворим працівникам на обстеження /п.6.13 колективного договору/.

При звільненні працівників уперше у зв`язку з виходом на пенсію їм виплачується одноразова грошова допомога залежно від стажу роботи в галузі: до 5 років один середньомісячний заробіток; від 5 до 10 років два середньомісячні заробітки; понад 10 років три середньомісячні заробітки. Також передбачено виплату додаткової одноразової грошової допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі від одного до п`яти середньомісячних заробітків залежно від стажу роботи, із підвищенням розміру виплати на 50% для працівників, відзначених державними та відомчими нагородами /п.6.8 колективного договору/.

Наказом (розпорядженням) №98/ос від 16.07.2024 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу Ужгородського регіонального інформаційно-обчислювального центру відділу супроводу систем і задач філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» у зв`язку з виходом на пенсію за віком, за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України. Згідно з цим наказом, позивачці встановлено компенсувати 66 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, у тому числі 51 день за період з 01.08.2020 по 31.12.2023; 15 днів за період з 01.01.2024 по 31.07.2024. Одноразова грошова матеріальна допомога складає 3 середньомісячних заробітків, передбачена колективним договором п.6.8. Нарахування та виплата матеріальної допомоги буде здійснена після прийняття АТ «Укрзалізниця» окремого рішення та при отриманні відповідного фінансування.

31.07.2024 року ОСОБА_1 вручено повідомлення про нараховані та виплачені суми у зв`язку зі звільненням, згідно з яким загальна сума нарахувань становила 80?801,89 грн. До складу зазначених нарахувань увійшли, зокрема: заробітна плата 8?676,07 грн,премії за червень та липень 2024 року 3?670,43 грн і 2?459,70 грн відповідно,компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки 9?893,80 грн і 6?830,09 грн,компенсація за щорічну мінімальну відпустку 22?320,69 грн і 10?164,29 грн,матеріальна допомога на оздоровлення 4?919,40 грн, компенсація при звільненні до одного року після досягнення пенсійного віку 11?160,45 грн. Із нарахованих сум було утримано 17?163,15 грн, зокрема податок з доходів 14?544,34 грн, військовий збір 2?018,81 грн, внески до лікарняної каси та профспілки 600,00 грн. Фактично виплачено у день звільнення 22?214,69 грн, у тому числі аванс 8?199,00 грн та разові виплати 14?015,69 грн. Загальна сума, що належала до виплати у день звільнення, склала 41?424,05 грн. Заборгованість перед підприємством відсутня.

07.05.2025 ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до начальника філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця», а також до начальника виробничого підрозділу «Львівське відділення» цієї філії, в якій просила повідомити її про причини невиплати належних їй грошових сум у зв`язку зі звільненням на пенсію з 31.07.2024. У заяві вона посилалась на положення колективного договору між Адміністрацією та Профспілковим комітетом Ужгородського регіонального інформаційно-обчислювального центру Львівської залізниці, а саме: пункт 3.6 виплата посадового окладу у зв`язку зі звільненням вперше на пенсію; пункт 3.16 виплата винагороди за підсумками роботи за рік (так звана «13-та заробітна плата»); пункт 6.8 виплата одноразової грошової допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків при звільненні вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію; пункт 6.13 надання матеріальної допомоги на оздоровлення за 20222024 роки.

27.05.2025 року директором філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» Медведєвій М.А. надано відповідь, у якій зазначено, що виплата одноразової матеріальної допомоги при звільненні та допомоги на оздоровлення, передбачених колективним договором, була запланована на травень 2025 року. Однак, у зв`язку з заходами з оптимізації витрат та на підставі доручення АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25, виплати призупинено до окремого рішення правління.

Відповідно до витягу з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 на період дії правового режиму воєнного стану в Україні було призупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління.

Рішенням правління (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024) ухвалено відновити виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі, у зв`язку з виходом на пенсію (за віком та з інших підстав на залізничному транспорті), яку було призупинено рішенням правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.). Виплати підлягають відновленню відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди в порядку черговості. Нарахування та виплату допомоги проводити в хронологічному порядку, починаючи з листопада 2024 року, відповідно до дати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію. Графік погашення підлягає затвердженню додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або уповноваженою особою.

Згідно з графіком виплат, затвердженим АТ «Укрзалізниця», працівникам Головного інформаційно-обчислювального центру, звільненим у липні 2024 року, у тому числі й позивачці, одноразова матеріальна допомога мала бути виплачена у травні 2025 року.

Відповідно до листа члена правління АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 №Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.

Листом від 15.09.2025 філія «ГІОЦ» АТ «Укрзалізниця» повідомила, що суми виплат, передбачені колективним договором при звільненні ОСОБА_1 , становлять: одноразова матеріальна допомога в розмірі 3 середньомісячних заробітків 57 054,78 грн, матеріальна допомога на оздоровлення за 2022 і 2023 роки в розмірі 80% посадового окладу по 8 348,03 грн кожна, одноразове заохочення за багаторічну сумлінну працю в зв`язку з звільненням на пенсію вперше в розмірі посадового окладу 12 626,46 грн. Водночас зазначено, що відповідно до протоколу штабу АТ «Укрзалізниця» від 28.03.2025 та доручення правління від 04.04.2025, у зв`язку з заходами з оптимізації витрат і забезпечення фінансової стабільності, виплати цих допомог починаючи з 01.04.2025 призупинено до окремого рішення правління.

На час розгляду справи передбачені колективним договором позивачу виплати не здійснені.

Оцінка суду.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 2 статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно із статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат ( доплат, надбавок, премій і т. і. ) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими ( регіональними ) угодами.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року.

З копії витягу з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року убачається, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема, у пункті 1.1.4 вказано: «….. додаткові виплати, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги, призупинити. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплата яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики».

Отже, оскільки виплати, що є предметом спору у цій справі, передбачені пунктами Колективного договору, їх призупинення відповідачем узгоджується із положенням статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Питання правомірності введення державою окремих обмежень під час дії воєнного стану, у тому числі й з урахуванням міжнародних договорів, роз`яснено й у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі №580/2869/22.

Як зазначено вище, наказом (розпорядженням) №98/ос від 16.07.2024 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з посади начальника відділу Ужгородського регіонального інформаційно-обчислювального центру відділу супроводу систем і задач філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» у зв`язку з виходом на пенсію за віком, за власним бажанням, на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України.

При цьому, положеннями статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення.

Статтями 4 та 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлені особливості звільнення працівників у період дії воєнного стану. При цьому, зазначеними статтями не передбачено змін щодо розрахунку з працівниками при звільненні.

Зупинення окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не може слугувати підставою для відмови у проведенні повного розрахунку з працівником у разі його звільнення.

Натомість відповідач поставив питання щодо нарахування та виплати всіх сум, належних позивачу при звільненні (ст. 116 КЗпП України), у залежність від завершення чи скасування воєнного стану, можливого поліпшення фінансового становища АТ «Укрзалізниця» та відповідного рішення його керівництва. Фактично це означає відкладення виконання майнових зобов`язань на невизначений строк та прив`язку до умов, які можуть ніколи не настати. Така позиція порушує принцип «легітимних очікувань», оскільки позивач обґрунтовано розраховував на отримання всіх належних йому виплат у день звільнення. Встановлення залежності від непередбачуваних чинників позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати своє право та у подальшому ускладнює чи навіть робить неможливим судовий захист порушених трудових і соціальних гарантій.

Частинами 1,2 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як убачається з матеріалів справи, у повідомленні про нараховані та виплачені суми, виданому ОСОБА_1 31.07.2024 року, відсутні будь-які відомості про нарахування одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію та допомоги на оздоровлення за 20222023 роки, а також не зазначено їх конкретного розміру. Водночас у наказі №98/ос від 16.07.2024 лише констатовано, що така допомога передбачена пунктом 6.8 колективного договору і буде нарахована після прийняття окремого рішення та отримання фінансування, без визначення суми або строку її виплати.

За таких обставин, позивачка фактично не отримала письмового повідомлення у розумінні статті 116 КЗпП України, оскільки цей документ не містив повних відомостей про всі належні їй при звільненні виплати. Отже, момент отримання повідомлення не може вважатися моментом, з якого розпочинається перебіг тримісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України.

Таким чином, суд доходить висновку, що строк звернення до суду позивачкою не пропущено, оскільки об`єктивно вона не могла дізнатися про остаточне порушення свого права, зважаючи на відсутність конкретних даних про нарахування або відмову у виплаті матеріальної допомоги у будь-якому з наданих роботодавцем документів.

За таких обставин позов про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 одноразової матеріальної допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 57 054,78 грн; матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 8 348,03 грн, за 2023 рік в розмірі 8 348,00 грн підлягає до задоволення.

Що стосується одноразової премії за багаторічну сумлінну працю в розмірі посадового окладу (місячна тарифна ставка) за липень 2024 рік в розмірі 12 626,46 грн, суд зазначає, що позивачка помилково ототожнила дві різні виплати і, відповідно, неправильно визначила предмет позову. У заяві про зміну предмету позову вона просила «стягнути одноразову премію за багаторічну сумлінну працю за липень 2024 року» у сумі 12 626,46 грн, тоді як із листа філії від 15.09.2025 та умов колективного договору випливає, що йдеться про одноразове заохочення при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше (у розмірі посадового окладу) це разова післязвільнювальна виплата, яка не є щомісячною «премією за липень».

Отже, заявлена до стягнення «премія за липень» не тотожна передбаченому колективним договором «одноразовому заохоченню при звільненні». З огляду на межі позову (ст. 13, 49 ЦПК України) суд не має процесуальної можливості підмінити предмет вимоги та стягувати іншу виплату, ніж та, що заявлена. Тому у задоволенні саме цієї (помилково сформульованої) вимоги слід відмовити.

Водночас суд підкреслює, що це не позбавляє позивачку права на захист: її матеріальне право на одноразове заохочення (за умов, визначених колективним договором) судом не заперечується.

Щодо стягнення моральної шкоди

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Жодних фактичних даних про наявність спричиненої моральної шкоди внаслідок невиплати сум, передбачених колективним договором, та з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, ОСОБА_1 не навела, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 968,96 грн, оскільки позивач під час звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»

Керуючись статтями 2,5,10-13,18,258-259,263 - 265,280-283Цивільного процесуального кодексу, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу в розмірі 57 054,78 грн та матеріальну допомогу на оздоровлення за 20222023 роки в загальній сумі 16 696,06 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: Закарпатська область, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: філія «Головний інформаційно - обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: Закарпатська область, м. Київ, вул. Івана Франка, 21, .

Суддя О.В. ГОЛЯНА