ПОСТАНОВА

Іменем України

20 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/2272/25

провадження № 22-ц/4809/970/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Єгорової С. М.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Кулінка Л. Д.) від 31.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий опис обставин справи

13.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовом до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у якому просила суд зняти арешт, накладений Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, на підставі постанови від 03.08.2012 та зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.08.2012 за № 12826059.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Кіровський районний суд м. Кіровограда ухвалою від 31.03.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна повернуто позивачу. Крім того, суд визнав дії позивача ОСОБА_1 , щодо подання аналогічних позовних заяв про зняття арешту з майна, - зловживанням процесуальними правами, а також стягнув з ОСОБА_1 штраф у розмірі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн. на користь держави в особі Державної судової адміністрації України.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 року, для розгляду справи № 404/2272/25, № провадження 2/404/796/25 визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л. Д. При цьому судом з`ясовано, що відповідно до відомостей із системи документообігу суду «Д-3», в провадженні Кіровського районного суду міста Кіровограда знаходиться аналогічна позовна заява позивача (справа № 404/2404/25, суддя Варакіна Н.Б., що надійшла 14.03.2025 року). На переконання суду, в цьому випадку подання ідентичних позовів про зняття арешту з майна, є очевидним зловживанням учасниками справи своїми процесуальними правами, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Враховуючи вказані обставини, на підставі положень ст. ст. 44, 148 ЦПК України суд прийшов до висновку про необхідність вжиття заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами позивачем, а саме, застосування до позивача ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн та повернення вказаної позовної заяви згідно з положенням ст. 185 ЦПК України.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.03.2025 в частині визнання її дій зловживанням процесуальними права та стягнення з неї на користь держави в особі Державної судової адміністрації України штрафу у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 грн.

В обґрунтування вимог своєї скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосовав норми процесуального справа й дійшов хибного висновку про наявність в її діях відсутній зловживання процесуальними правами. Так 13.03.2025 до канцелярії Кіровського районного суду м. Кіровограда вона помилково подала примірник позовної заяви, який був призначений для неї, а не для суду, без додатків, які вона вважала, що може подати пізніше. Однак згодом вона зрозуміла, що допустила помилку, а тому наступного дня, 14.03.2025, подала до суду примірник позовної заяви з додатками, а також заяву про повернення першої позовної заяви.

4.Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від відповідача не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5. Короткий зміст пояснень учасників справи в судовому засіданні

ОСОБА_1 повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, але у судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, проте свого представника в судове засідання не направив.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду в частині, що оскаржується, скасуванню з наступних підстав.

7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Ухвала суду в частині повернення позовної заяви позивачу не оспорюється, тому, з огляду на приписи ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в цій частині законність та обґрунтованість ухвали не переглядає.

Застосовуючи до позивача заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 908,40 грн, суд першої інстанції виходив з того дії ОСОБА_1 мають ознаки зловживання процесуальними правами, що полягають у поданні нею декількох аналогічних позовів до одного ц того ж відповідача про зняття арешту з майна, маючи на меті маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55 Основного Закону).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Зокрема, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте необхідно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки існує міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Крім того, у цивільному процесуальному законодавстві існує певний баланс суб`єктивних прав та обов`язків учасників процесу.

Цивільний процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в цивільному судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Цивільне процесуальне законодавство (ст. 44 ЦПК України) містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами, що суперечить принципу процесуальної добросовісності.

Зловживання процесуальними правами це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд у постанові від 31.08.2021 у справі № 570/5535/17 зазначив, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю потрібно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Отже, зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право, й здебільшого має ознаки порушення права та свободи інших осіб.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій тощо.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання учасником справи своїми процесуальними правами віднесене на розсуд суду з урахуванням конкретних обставин справи.

Маніпуляція автоматизованим розподілом справ полягає у тому, що кожен з поданих численних позовів розподіляється на певного суддю (в межах юрисдикції одного суду) і позивач отримує право вибору головуючого судді у справі, тим самим нівелюючи основоположні принципи цивільного судочинства.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч. 3, ч. 4 ст. 44 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 143 ЦПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу в сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Аналіз ч. 2 ст. 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Суд першої інстанції встановив, що 13.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у якому просила суд зняти арешт, накладений Кіровським відділом державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції, на підставі постанови від 03.08.2012 та зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.08.2012 за № 12826059.

Суд також встановив, що 14.03.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з аналогічним позовом.

Саме в тому, що позивачка продовж двох днів подала дві аналогічні позовні заяви, місцевий суд вбачав зловживання нею своїм правом на звернення до суду, вважаючи, що такі її дії вчинені з метою неправомірної маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права, умисел на «використання свого права на зло».

При цьому суд мав виходити з тих дій, які позивачка вчинила станом на 13.03.2025 (дату звернення до суду з позовом у цій справі № 404/2272/25), адже він мав вирішити питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі саме за цією позовною заявою, або прийняття іншого судового рішення, передбаченого ст. 185, ст. 186 ЦПК України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали суду та матеріалів справи, станом на 13.03.2025 позивачка аналогічних позовів, або декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав до суду не подавала.

З огляду на таке, колегія суддів апеляційного суду вважає, що станом на 13.03.2025 об`єктивно в діях позивачки такого складу процесуального правопорушення, як зловживає процесуальними правами шляхом подання аналогічних позовів, не було, а саме по собі звернення до суду з позовною заявою за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів є правомірною дією особи та способом реалізації нею встановленого законодавством України права на судовий захист.

Подальше подання позивачкою до суду аналогічної позовної заяви від 14.03.2025, у зв`язку з чим тій судовій справ присвоєно інший єдиний унікальний номер - 404/2404/25, мало оцінюватися судом саме у тій справі, зокрема мав бути встановлений умисел позивачки на вчинення процесуального правопорушення, а не в справі № 404/2272/25.

Крім того, у Кіровському районному суді м. Кіровограда (нині Фортечний районний суд міста Кропивницького) здійснює правосуддя більше ніж двоє суддів, зокрема, згідно з протоколом автоматизовного розподілу судової справи № 404/2272/25 між суддями від 13.03.2025 у розподілі приймали участь 5 суддів відповідної спеціалізації (а. с. 7).

З огляду на таке, припущення суду про те, що позивач подала дві аналогічні позовні заяви у різні дні саме з метою маніпуляції автоматичним розподілу справ між суддями видається необґрунтованим.

До того ж складений працівниками суду акт про відсутність вкладень від 13.03.2025 (а. с. 6) підтверджує пояснення позивачки про те, що в той день вона помилково подала до суду позовну заяву без документів, перелік яких вказала у своїй позовній заяві, а тому, зрозумівши свою помилку, наступного дня (14.03.2025) вона подала повторно позовну заяву з відповідними документами.

Отже, на переконання колегії суддів апеляційного суду, позивачка ОСОБА_1 , звернувшись 13.03.2025 до суд з позовною заявою у справі № 404/2272/25, не вчинила зловживання процесуальними правами, яке помилково встановив суд першої інстанції, а тому в суду не було передбачених п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України підстав для стягнення з неї штрафу.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновків місцевого суду в оскаржуваній частині ухвали та безпідставність застосування до позивачки заходу процесуального примусу у вигляді штрафу знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а тому вимоги апеляційної скарга ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а ухвала суду, в частині яка оскаржується, скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.03.2025 в частині застосування до ОСОБА_1 заходу процесуального примусу у вигляді штрафу скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22.10.2025.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: Л. М. Дьомич

С. М. Єгорова