Справа № 2-2391/11
Провадження № 2-зз/638/62/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про скасування заходів забезпечення позову

10 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Яковлевої В.М.,

секретаря судового засідання - Сікорського А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» в осоіб філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» у Дзержиснькому районі м. Харкова та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

у с т а н о в и в:

30 вересня 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заяву передано у провадження судді Яковлевої В.М. 01 жовтня 2025 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2025 року прийнято до розгляду клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Судове засідання призначено на 06 жовтня 2025 року о 13 годині 00 хвилин.

Матеріали справи витребувано з архіву суду.

У період з 06 жовтня 2025 року по 09 жовтня 2025 року включно суддя Яковлева В.М. перебувала у відпустці.

Матеріали цивільної справи з архіву суду передано головуючій судді 10 жовтня 2025 року.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову мотивовано тим, що ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова по справі № 2-2391/11 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» в осоіб філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» у Дзержинському районі м. Харкова та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вжито заходів забезпечення позову у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань за рішенням. 21.02.2011 за результатами розгляду справи видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 22.08.2006 у розмірі 25 182,41 грн.

У свою чергу, примусове виконання рішення здійснювалось в межах виконавчого провадження № 2912683 Київським відділом ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постановою державного виконавця Київського відділом ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 29126833 від 18.09.2025 виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення.

Однак листом № 19/77453-вих від 29.09.2025 головний центр обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України повідомив Київський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Що обмеження у праві виїзду за межі України може бути припинено виключно на підстави ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову, а тому постанова державного виконавця у зв`язку з виконанням рішення не може бути виконана.

Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України - суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ч.9 ст.158 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої, четвертої, п`ятої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку.

08 жовтня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі та долучення доказу. Просив провести судове засідання з розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову без його участі, долучити до матеріалів справи копію платіжної інструкції № 14983 від 19.09.2025.

Суд, перевіривши матеріали заяви доказами, дійшов такого висновку.

Ухвалою Дзержинського (Шевченківського) районного суду міста Харкова по справі №2-2391/11 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» в осоіб філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» у Дзержиснькому районі м. Харкова та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором вжито заходів забезпечення позову у виді обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до розгляду по суті цивільної справи.

Заочним рішенням Дзержинського (Шевченківського) районного суду міста Харкова від 24.05.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Також за результатами розгляду справи видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 22.08.2006 у розмірі 25 182,41 грн.

Водночас під час ухвалення зазначеного заочного рішення від 24.05.2011 та після набрання вказаним рішенням суду законної сили - 06.06.2011, питання про скасування заходів забезпечення позову в частині скасування заборони виїзду боржника за межі України не вирішувалось.

Суд виходить з того, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

У свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що примусове виконання рішення здійснювалось в межах виконавчого провадження № 2912683 Київським відділом ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

При цьому Постановою державного виконавця Київського відділом ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №29126833 від 18.09.2025 виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження у зв`язку з повним виконанням рішення.

Суду надано копію платіжної інструкції № 14983 від 19.09.2025 про сплату 25 182,41 грн.

Разом із тим, листом №19/77453-вих від 29.09.2025 головний центр обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України повідомив Київський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути припинено виключно на підстави ухвали суду про скасування заходів забезпечення позову, а тому постанова державного виконавця у зв`язку з виконанням рішення не може бути виконана.

Частиною першою статті 158 ЦПК України встановлено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частинами дев`ятою, десятою статті 158 цього Кодексу встановлено що, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Суд зазначає що відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали 21.02.2011) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову.

Перелік видів забезпечення позову визначений у ст. 152 ЦПК України (у тій же редакції). Серед видів такого забезпечення уст. 152 ЦПК України (у вищевказаній редакції) не передбачено вжиття судом тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України.

Тобто, в цивільному процесі була відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 151 - 153 ЦПК України (в зазначеній вище редакції), застосовувати тимчасове обмеження сторони у справі у праві виїзду за межі України, як спосіб забезпечення позову.

При цьому Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» у редакції станом на 21.02.2011 (день постановлення вищевказаної ухвали), а саме п. 2 ч. 1 ст. 6. було передбачено, що «Громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо: 2) діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» № 888-VIII від 10.12.2015 пункти 2, 6 та 8 частини 1 та частину другу статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» виключено. Закон України № 888-VIII набрав чинності 29.12.2015.

Тобто, з 29.12.2015 норми, на підставі яких ухвалою суду від 21.02.2011 (пункт 2 ч. 1 та ч. 2 статті 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»), припинили свою дію.

Крім цього, строк дії обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон за межі України згідно ухвали суду від 21.02.2011 був встановлений тимчасово, а саме до розгляду справи по суті. Таким чином, потреба у подальшому його застосуванні припинилася у червні 2011 року.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно частини 3статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися назаконі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи, є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справах «Луордо проти Італії», «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», «Рінер проти Болгарії»).

Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.

Згідно вимог ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена.

Вимогами ч.7 та ч.8 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

На підставі вищезазначеного, зважаючи на те, що на даний час відсутні підстави для забезпечення позову, і судом не встановлені інші передбачені процесуальним законом підстави для забезпечення позову, суд доходить висновку, що вжиті судом заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, у зв`язку з чим подана заява про скасування заходів забезпечення позову є законною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 158, 353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» в особі філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» у Дзержиснькому районі м. Харкова та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.02.2021 у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» в осоіб філії ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» у Дзержиснькому районі м. Харкова та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у виді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Копію ухвали після набрання нею законної сили направити всім особам, яких стосувалось забезпечення позову та відповідним державним та іншим органам для скасування заходів забезпечення позову.

Копію ухвали надіслати Головному центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (адреса: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601, Україна, електронна пошта: ).

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб - адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/ на Офіційному веб - порталі судової влади України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 10 жовтня 2025 року.

Суддя В.М. Яковлева