Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1925/25
Провадження № 2/376/1197/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Сквирський районний суд Київської області у складі головуючого судді Батовріної І.Г., за участю секретаря Мандзюк М.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник ТОВ "ФК "Профіт Капітал" звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 23.05.2017 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду № С18.232.73397 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки, відповідно до умов якої відповідачу було відкрито поточний рахунок та встановлено ліміт кредитної лінії у розмірі 1 000 грн..

Крім того, 19.03.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №Z75.00600.003773251, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 35 000 грн. 00 коп.. Відповідно до укладених кредитних договорів, відповідач взяв на себе зобов`язання вносити щомісячну плату за користування кредитними коштами, забезпечити своєчасне повернення кредиту та сплатити нарахованих відсотків за користування кредитом.

У подальшому 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023 у відповідності до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передано за плату належні права вимоги АТ «Ідея Банк» до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за кредитними договорами № С18.232.73397 від 23.05.2017 р. та №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018, тому відповідно до вказаного переліку позивач набув право вимоги у до відповідача по справі у розмірі 65 030,91 грн., оскільки відповідачем належним чином не виконувались свої зобов`язання, по оплаті боргу, внаслідок чого позивач має право задовольнити свої порушені права шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача кожної складової грошової заборгованості за кредитним договором.

У зв`язку з викладеним просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами у загальному розмірі 65 030,91 грн., а також судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у резолютивній частині позовної заяви просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та без фіксації технічними засобами, позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23.05.2017 р. відповідач уклала з ПАТ «Ідея Банк» угоду № С18.232.73397 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки, відповідно до умов якого банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня та надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку (а.с.6-7).

Відповідно до п.3.1 максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн..

Згідно з п. 3.2 ліміт кредитної лінії доступний клієнту на момент укладення угоди становить 1 000 грн..

Відповідно до п. 3.3 процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,0 % річних.

Банк свої зобов?язання за угодою № С18.232.73397 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки виконав на надав відповідача грошові кошти у розмірі 1 000,00 грн..

У свою чергу відповідач умови вказаного договору не виконала, а тому у неї утворилася заборгованість у розмірі 6 801,71 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 1 899,07 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 4 902,64 грн. (а.с.40).

19.03.2018 р. відповідач уклала з ПАТ «Ідея Банк» кредитний договір №Z75.00600.003773251, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 35 000 грн., позичальник зобов?язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами за платою за кредитне обслуговування). (а.с.12-15).

Відповідно до п.1.2 строк кредитування становить 36 місяців.

Згідно з п. 1.3 процентна ставка за договором становить 9,99 % річних.

Відповідно до п. 1.10 за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до графіку платежів.

Згідно з Паспортом споживчого кредиту №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018 року відповідачка ознайомилася з інформацією про умови кредитування та вартість кредиту, що стверджується її підписом (а.с.16-17).

ПАТ «Ідея Банк» свої зобов?язання за кредитним договором виконав і надав відповідачу кредит за кредитним договором №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018 року в сумі 35 000,00 грн., що стверджується Ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 19.03.2018 року (а.с. 24).

У свою чергу відповідач умови вказаного договору не виконала, а тому у неї утворилася заборгованість у розмірі 58 229,2 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 13 199,29 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 4 569,91 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 40 460 грн. (а.с. 48).

Користування грошовими коштами за кредитним договором №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018 року також підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 19.03.2018 по 19.12.2018 р. (а.с. 41-47).

19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023 у відповідності до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передано за плату належні права вимоги АТ «Ідея Банк» до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача (а.с. 53-59).

Відповідно до реєстру боржників № 3 від 19.12.2023 р. до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за угодою № С18.232.73397 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки у розмірі 6 801,71 грн. та за кредитним договором №Z75.00600.003773251 у розмірі 58 229,20 грн. (а.с. 60-63).

22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» прийняв права вимоги за кредитними договорами № С18.232.73397 від 23.05.2017 р. та №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018 р. (а.с. 66-70).

Вказане також підтверджується реєстром боржників № 3 від 23.12.2023 р. (а.с.71-74).

Згідно з положеннями ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ст.6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що позивач на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеними договорами, боржником за якими є відповідач.

Стороною відповідача наданий позивачем розрахунок не спростовано, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань та сплати коштів в добровільному порядку.

У той же час щодо стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями за договором №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018 р. у розмірі 40 460,00 грн. суд зазначає наступне.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.5 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п. 1.10 кредитного договору №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018 р. за обслуговування кредиту банком, що включає в себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-Центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку, тощо; позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Відповідно до паспорту споживчого кредиту передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає 2,89 % від початкової суми кредиту.

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена в графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 1 011,50 грн. щомісяця.

Таким чином, включення позивачем до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

Враховуючи те, що пунктом .10 кредитного договору №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018 р. встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд вважає, що вказане положення є нікчемними.

У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять.

Таким чином з врахуванням викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за угодою № С18.232.73397 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки у розмірі 6 801,71 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 1 899,07 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 4 902,64 грн. та за кредитним договором №Z75.00600.003773251 у розмірі 17 769,2 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 13 199,29 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 4 569,91 грн..

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлені позивачем витрати у сумі 14 000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим представником обсягом послуг у суді, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідач з клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу не звертався, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 14 000, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (49% ) в сумі 1 483,72 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково.

На підставі приведеного вище, керуючись ст.ст. 11, 16, 207,525, 526, 530, 625, 629, 634,638, 1054 ЦК України,ст.ст. 12, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 282, 284, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал", місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8; , заборгованість на загальну суму 24 570,91 грн. за:

угодою № С18.232.73397 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної Картки від 23.05.2017 р. у розмірі 6 801,71 грн., яка складається з: заборгованість за основним боргом 1 899,07 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 4 902,64 грн.;

кредитним договором №Z75.00600.003773251 від 19.03.2018 р. у розмірі 17 769,2 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 13 199,29 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 4 569,91 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал", місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8; витрати на правову допомогу у розмірі 14 000 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал", місцезнаходження: м. Київ, вул. Набережно-Лугова, 8; , 1 483,72 грн. судового збору.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя І.Г. Батовріна