Справа № 689/1675/25
РІШЕННЯ

Іменем України

22.10.2025 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Шевчик О.М.,

за участю:

секретаря судових засідань Фурман Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду селища Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_3 , через свого представника - адвоката Козара М.В., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить шлюб, зареєстрований 06 травня 2022 року у Міському управлінні та установі суду Есб`єрг, Данія, номер в реєстрі № 13606, розірвати.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що від шлюбу з відповідачем дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємодопомоги. З 17.08.2025 вони проживають окремо та припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть, кожен має окремий бюджет, життям один одного не цікавляться, а тому позивач вважає збереження шлюбу неможливим.

Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу без його участі та участі його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти примирення категорично заперечує.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання позову та просить розглядати справу без її участі.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 06 травня 2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 06.05.2022 року, виданим Міським управлінням та установою суду Есб`єрг, Данія, номер в реєстрі № 13606 (а.с.5).

Позивач ОСОБА_4 є громадянином Держави Ізраїль (а.с.7).

Відповідачка ОСОБА_2 є громадянкою України (а.с.9-11).

Від шлюбу сторони дітей не мають.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

В п.п.2,7 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи відповідача, чи якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них ( ч.2 ст.28 ЦПК України).

Оскільки шлюб укладався на території Королівства Данії, а відповідач у справі має зареєстроване місце проживання на території України, суд прийняв до провадження справу, що відповідає вимогам ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Визначаючи матеріальне право якої держави підлягає застосуванню національним судом під час вирішення спору про розірвання шлюбу з іноземним елементом, суди мають керуватися правилами ст.ст. 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Згідно з ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування ч.2 ст.16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Аналіз положень ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» дає підстави дійти висновку, що законодавець України визначив чотири колізійні прив`язки у визначенні закону, яким має керуватися подружжя під час вирішення питання про припинення шлюбу, зокрема:

1) спільний особистий закон подружжя (lex patrie);

2) закон спільного місця проживання подружжя, за умови, що один з подружжя продовжує проживати у цій державі (lex domicilii);

3) право держави, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (proper law);

4) закон, обраний подружжям (lex voluntatis).

Під час визначення матеріального права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави (Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Визначаючи, чи у є подружжя спільний особистий закон, необхідно враховувати положення ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Звертаючись з даним позовом до суду, що розташований на території України, позивач, будучи громадянином Держави Ізрїль, здійснив вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин щодо розірвання шлюбу, - за законодавством України.

При цьому, відповідачка є громадянкою України та її місце проживання зареєстроване на території України.

Крім того, відповідачка у своїй заяві про визнання позову від 10.10.2025 не заперечила щодо підсудності даної справи суду України, а відтак не заперечила щодо вибору позивачем права, що підлягає застосуванню у зазначених правовідносинах.

Враховуючи те, що подружжя обрало закон, який підлягає застосуванню, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права України, тобто законодавство України.

Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати.

За заявою позивача судовий збір з відповідачки не стягується.

Керуючись ст.ст.2,3,10,12,13,18,76-81,263-265,354,355 ЦПК України, ст.ст.110-112 СК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб укладений 06.05.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

номер в реєстрі 13606,

місце: міське управління та установа суду проведення шлюбу ОСОБА_7 , АДРЕСА_1

орган, який видав свідоцтво про шлюб міське управління ОСОБА_8 , 6700 ОСОБА_9 06.05.2022 року.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчик О.М.