Справа № 143/987/25
УХВАЛА
20.10.2025 року м. Погребище
Суддя Погребищенського районного суду Вінницької області Тітова Т. Л., розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Погребищенське» про визнання недійсною додаткової угоди, змін до договору оренди та припинення права оренди земельної ділянки
17.10.2025 до суду надійшла позовна заява, у якій представник позивачки просить: визнати недійсною додаткову угоду від 21 жовтня 2022 року, до договору оренди земельної ділянки від 12.01.2008 року, укладеного між позивачкою та ТОВ «Погребищенське»; визнати недійсними зміни до зазначеного договору, внесені 04 грудня 2012; а також визнати відсутнім право оренди та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.
12.01.2008 між позивачкою та ТОВ «Погребищенське» укладено договір оренди земельної ділянки.
Позивачка стверджує, що 04.12.2012 невідомими особами, без її відома, внесені зміни до вказаного договору оренди земельної ділянки. Також зазначає, що 21.10.2022 не підписувала додаткову угоду до Договору від 12.01.2008, так як в цей період перебувала за кордоном.
Оскільки щодо її земельної ділянки були вчинені певні дії, пов`язані із перереєстрацією права оренди, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання рішення у цій справі, позивачка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.
Суддя, розглянувши заяву представника позивачки про забезпечення позову, дійшла висновку про таке.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 149 ЦПК України).
У відповідності з роз`ясненнями, викладеними в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Водночас при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.
Так, предметом позову у цій справі є вимоги позивачки до відповідача про визнання недійсними змін до договору оренди земельної ділянки, внесених 04 грудня 2012 року, додаткової угоди до Договору від 12.01.2008, а також визнання відсутності права оренди та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання рішення у цій справі позивачка звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, а саме: заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо державної реєстрації прав, що виникають (набуваються), змінюються, переходять та/або припиняються щодо земельної ділянки.
Однак позивачкою /її представником/ не наведено належних доказів існування реальної, а не гіпотетичної загрози утруднення або неможливості виконання рішення суду. Подані доводи мають характер припущень, не підтверджених доказами (документами, актами, фотоматеріалами тощо). Не доведено, що відповідач фактично вчиняє або має намір вчинити дії, які можуть змінити правовий статус спірної земельної ділянки чи ускладнити поновлення прав позивача в разі задоволення позову.
Забезпечення позову є винятковим заходом процесуального характеру, який може бути застосований лише за наявності обґрунтованих доказів реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду. Сам по собі факт наявності судового спору не є підставою для забезпечення позову.
Водночас суд зазначає, що загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні саме тоді, коли у сторони спору, до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку (ч. 1 ст. 90 кодексу). Отже, виключно власник земельної ділянки може розпоряджатись нею, орендар не наділений таким правом, він має лише право володіння і користування земельною ділянкою (ст. 93 цього кодексу).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, ЦПК України, суддя
В задоволенні заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 , про забезпечення позову в цивільній справі № 143/987/25 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Погребищенське» про визнання недійсною додаткової угоди, змін до договору оренди та припинення права оренди земельної ділянки відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя