Номер провадження: 22-ц/813/6297/25
Справа № 521/9701/25
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Чеботар А.Г.,.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13 червня 2025 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Бобуйка І.А., у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Сервіс Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

12.06.2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Керуюча компанія «Сервіс Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13.06.2025 року у відкритті провадження у справі було відмовлено (а.с.15-16).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13.06.2025 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с.7-13).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 її підтримав та просив апеляційну скаргу задовольнити, посилаючись на необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду (а.с.30).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, за участю третьої особи ОСОБА_1 , колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.35-37).

Колегією суддів було також враховано заяву позивача ОСОБА_2 про розгляд справи без її участі (а.с.50).

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати за участю з`явившегося учасника справи, у відсутність інших учасників справи..

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка є власником квартири у багатоквартирному будинку та позовні вимоги стосуються захисту її прав, як співвласника майна багатоквартирного будинку, а тому дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства (а.с.15-16).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства: справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Ознаками цивільного спору, який належить до суду цивільної юрисдикції, є, зокрема, участь у спорі фізичної особи (або юридичні особи, якщо вони виступають на захист своїх цивільних прав та інтересів), наявність між сторонами цивільних відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, іншими актами цивільного законодавства, а також спору про право, що виникає з відповідних відносин, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, зокрема, адміністративним, господарським або спеціалізованим судом.

Відповідно до положень ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, ознаками господарського спору, який належить до юрисдикції господарського суду, є, зокрема, участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним та Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, а також спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за п.п. 1 та 3 ч. 1 цієї статті ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 55 ГПК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є:

господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.10.2019 року у справі №501/1571/16-ц зазначила, що розгляд господарськими судами спорів у правовідносинах, які стосуються порядку створення, реєстрації, реорганізації, діяльності і ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, з огляду на характер спірних правовідносин, оскільки такі спори виникають при здійсненні права управління юридичною особою, а тому є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України) незалежно від суб`єктного складу такого спору.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 .

В прохальній частині позову позивач ОСОБА_2 просить суд:

визнати протиправною бездіяльність ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс Плюс» у ненаданні протягом встановленого законом строку відповіді на заяву № 963 від 20.08.2024 року;

письмово надати позивачці: детальний розрахунок нарахованих та отриманих відповідачем коштів по особовому рахунку її квартири за період з 01.05.2022 року по теперішній час;

документально підтверджені підстави нарахувань відповідачем за житлово-комунальні послуги по особовому рахунку квартири позивачки; пояснення щодо припису «Оплату через ГЕРЦ не проводити» в рахунках з оплати послуг на користь відповідача; обґрунтовану відповідь щодо правомірності одночасного нарахування у 2024-2025 роках платежів на оплату житлових послуг на користь відповідача та КП «ЖКС «Черьомушки».

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулювання правових, організаційних та економічних відносин, пов`язаних з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку (ч. 1 ст. 2 цього Закону).

Оскільки у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_2 об`єднання співвласників багатоквартирного будинку в установленому законом порядку утворено не було, Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» у даному випадку не застосовується.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання якого, зокрема, є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком та управління побутовими відходами (ч.1 ст. 2 вказаного Закону).

Не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону (ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочин (договір №03/3 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 від 01.05.2022 року та додаток до договору № 1 «Ціна на послугу з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_2 »), на підставі якого відповідачем нараховувалися, а позивачкою сплачувалися грошові кошти за послуги з управління багатоквартирним будинком та вивіз твердих побутових відходів, не породив правових наслідків з моменту його укладення, оскільки був визнаний недійсним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.02.2024 року у цивільній справі №521/4697/23.

Позивачка ОСОБА_2 не є суб`єктом господарювання в розумінні ч. 2 ст. 55 ГПК України, а суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України, у зв`язку із чим розгляд даної справи відноситься до юрисдикції загальних судів та має розглядатися в порядку цивільного судочинства відповідно до ст. 19 ЦПК України за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Колегія суддів зазначає, що спір між позивачкою і відповідачем не є таким, що виник з господарських правовідносин, оскільки пов`язаний з цивільними правовідносинами, які склались між фізичними особами - співвласниками багатоквартирного будинку, враховуючи позивачку, та управителем, який за організаційно-правовою формою не є об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку.

Спір не стосується здійснення права управління юридичною особою, не є спором з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язаних зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, на вищевикладене уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, з врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що спір між позивачем та відповідачем виник з правовідносин, які регулюються цивільним законодавством та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що за змістом ст.ст. 2, 5 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або порушених, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спосіб захисту має бути ефективним.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, ухвала Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13.06.2025 року скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Хаджибейського районного суду м. Одеси від 13 червня 2025 року про відмову у відкритті провадженняскасувати.

Ухвалити постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.10.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева