Справа № 681/967/25
Провадження 2/681/683/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

з участю секретаря судових засідань Козюк Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

В листопаді 2019 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» № б/н від 22.02.2018 у розмірі 83 129,57 грн, яка складається з: 27 824,43 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), заборгованість за пенею та комісією 55 305,14 грн, а також судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що в порядку реалізації проекту monobank 22.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 22.02.2018 (далі Договір). Відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви останній погодився, що анкета-заява разом із Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вище зазначених документів, що складають Договір, та зобов`язується виконувати його умови. Крім того ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватись для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором. А також визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 30 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконував умови договору та не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим утворилась вказана заборгованість.

Відповідно до ухвали судді від 20.11.2019 у справі відкрито провадження, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10 грудня 2019 року по справі ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог, яке було скасовано ухвалою суду від 14 серпня 2025 року за заявою відповідача та справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представницею відповідача адвокаткою Глушко З.В., в якому остання проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні та стягнути в позивача на користь відповідача судові витрати у виді судового збору в розмірі 484,48 грн та 12 000 грн витрат на правничу допомогу. Заперечення проти позову мотивувала необґрунтованістю позовних вимог та їх недоведеністю, оскільки при укладенні кредитного договору сторони не погодили всіх істотних умов, в підписаній відповідачем анкеті-заяві не міститься зазначення розміру кредитного ліміту, порядку нарахування пені та комісії, переліку послуг, за які стягується комісія, а також позивачем не надано доказів відкриття рахунку та видачі кредитної картки відповідачу. Посилання позивача на Умови та правила обслуговування фізичних осіб, тарифи не заслуговують на увагу, оскільки вони не підписані відповідачем, а в матеріалах справи відсутні докази, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними. А тому, враховуючи правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17), вважає, що до вказаних правовідносин не можливо застосувати правила ч.1 ст. 634 ЦК України.

26 серпня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, надана представником позивача, в якій останній зазначив, що підписуючи анкету-заяву відповідач підтвердив, що був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники в мобільний додаток. Вказані документи містять всі істотні умови договору. Станом на момент підписання договору діяли Умови і правила обслуговування фізичних осіб в редакції від 01.02.2018. Висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Також представник позивача зазначив, що застосування до спірних правовідносин правової позиції, викладеної в постанові Великої Палата Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі № 342/180/17 є передчасним і незаконним, оскільки вказана судова практика ухвалена судом щодо інших кредитних угод, з іншими умовами, правилами, сторонами, зокрема, у кредитних відносинах, на підставі договору, укладеного в письмовій формі відповідно до частини 2 ст. 207 ЦК України. Тому правові висновки, викладені в цій постанові не можуть застосовуватися до спірних правовідносин з огляду на відсутність подібності між ними. Просив задовольнити позов.

В судове засідання представник позивача не прибув, причин неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 та його представниця адвокатка Глушко З.В. в судове засідання не з`явились, представницею відповідача подано заяву про проведення розгляду справи у її та відповідача відсутності, а також підтримання заперечень, викладених у відзиві.

Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що 22 лютого 2018 року відповідач звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 22 лютого 2018 року (а.с. 7).

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.

Крім того, відповідач в анкеті-заяві зазначив, що просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, як відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях; підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору.

До позову Банком долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, Умов і правил обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджені рішенням ПАТ «Універсал Банк» протокол № 33 від 27.09.2017, додатками до яких є тарифи, паспорт споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.8-22).

Також представником Банку надано Умови і правила обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджені рішенням правління ПАТ «Універсал Банк» протокол № 3 від 01.02.2018 (а.с.139-155).

Відповідно до довідки про розмір встановленого кредитного ліміту відповідачу відповідно до договору про надання банківських послуг «Monobank» від 22.02.2018 за карткою встановлено кредитний ліміт 30 000 грн (а.с.104).

Відповідно до довідки про відкриття рахунку та виписки про рух коштів за період з 22.02.2018-13.10.2019 ОСОБА_1 , маючи відкритий рахунок в Банку, користувався кредитною (платіжною) карткою, а саме: розраховувався в магазинах, поповнював картку, знімав готівку в банкоматах, здійснював переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, тим самим підтверджував свою згоду на умови банку щодо встановленого кредитного ліміту (а.с.101-102, 103).

Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а відповідач кредит вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором станом на 13.10.2019 заборгованість складає 83 129 грн 57 коп., з яких: 27 824 грн 43 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 55 305 грн 14 коп. - заборгованість за пенею та комісією (а.с.6).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частина 2 статті 633 ЦК України).

Із положень частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» №675-19 (далі - Закон №675-19) електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У статті 11 Закону № 675-19 передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону).

У частинах першій та другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку».

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як передбачено ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтовуючи своє право вимоги Банк зазначив, що ОСОБА_1 був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. На підтвердження цього, позивач надав підписану відповідачем анкету-заяву від 22.02.2018, довідки про встановлення кредитного ліміту та відкриття рахунку, виписку про рух коштів, розрахунок заборгованості за договором, а також посилався на витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк», Тарифи, Паспорт споживчого кредиту, як невід`ємні та погоджені відповідачем частини укладеного договору.

У анкеті-заяві позичальника від 22.02.2018 не зазначена процентна ставка, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, розмір та порядок сплати комісії.

Надані позивачем Умови і правилами обслуговування фізичних осіб, тарифи визначають, у тому числі: процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Проте вказані документи не підписані відповідачем, в тому числі і за допомогою електронного підпису, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до договору про надання банківських послуг.

У наданих позивачем документах відмітка про те, що підпис позичальника накладений у вигляді електронного цифрового підпису, наявна лише у Паспорті споживчого кредиту і під Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які є додатками до Умов обслуговування фізичних осіб в редакції від 27.09.2017.

Що стосується вказаного паспорта споживчого кредиту, який є додатком до Умов обслуговування фізичних осіб, то в ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів (п.7).

Зазначений документ містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. Таку інформацію Банк надає споживачам фінансових послуг відповідно до Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, за таких обставин, відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений саме з наданими до позовної заяви Умовами і правилами обслуговування в редакції від 01.02.2018, які як зазначає представник позивача діяли на момент укладення договору, та Тарифами.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови та правила надання банківських послуг надані позивачем документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Оскільки в анкеті-заяві від 22 лютого 2018 року порядок нарахування та строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то Банк неправомірно та безпідставно здійснив списання внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків, пені за користування кредитом.

Крім того, оскільки у підписаній сторонами заяві відсутні умови про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, то вимоги позивача стягнути з відповідача заборгованість за пенею та комісією в розмірі 55 305,14 гр. задоволенню не підлягають.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року по справі № 697/302/20 в аналогічних правовідносинах за договором про надання банківських послуг Monobank.

Слід також зазначити, що позивачем не розмежовано розмір пені та розмір комісії, оскільки це різні за змістом платежі.

Що ж стосується вимог позивача в частині стягнення з відповідача 27 824,43 грн заборгованості за кредитом (тілом кредиту), то суд дійшов висновку, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Універсал Банк» в повному обсязі не повернуті. А беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданої банком довідки про рух коштів по рахунку відповідача за період з 22.02.2018 по 13.10.2019 встановлено, що ОСОБА_1 активно користувався кредитним лімітом та у період з 22.02.2018 по 03.03.2018 використав 29 982,55 грн (30 000 грн встановлений кредитний ліміт 17,45 грн залишок після останньої операції 03.03.2018). Відповідач в добровільному порядку 30 вересня 2018 року надав кошти на погашення заборгованості за кредитом в розмірі 9 000 грн.

Оскільки Банком неправомірно було списано з рахунку відповідача 9 000 грн як відсотки за користування кредитом та пеня, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 20 982,55 грн (29 982,55 грн 9 000 грн) фактично отриманих та не повернутих коштів від банку.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог до стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» № б/н від 22.02.2018 у розмірі 20 982,55 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Що стосується посилань представника позивача на положення Закону України «Про електронну комерцію», то норми вказаного Закону не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору, так як між сторонами укладався договір про надання банківських послуг в письмовій формі, а не в електронній формі та в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

З урахуванням часткового задоволення позову на 25,24 %, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 25,24 % від 1921,00 грн, що становить 484,66 грн.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позову суд приходить до висновку про необхідність розподілу між сторонами судових витрат у виді судового збору та витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені витрати по сплату судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення пропорційно розміру відмовлених позовних вимог, а саме 74,76% від 484,48 грн, що становить 362,20 грн.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Представницею відповідача адвокаткою Глушко З.В. на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13.07.2025, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, акт №681/1597/19 виконаних робіт від 23.08.2025 до вказаного договору, квитанцію № 250823-1 від 23.08.2025, з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримав передбачені договором правові послуги, вартість яких склала 12 000 грн та оплатив їх.

Витрати на професійну правничу допомогу відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За положеннями п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи часткове задоволення позову, а саме на 25,24 % (при цьому відмовлено в задоволенні позову на 74,76 %), відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, за рахунок позивача підлягають відшкодуванню документально підтверджені понесені відповідачем витрати в суді першої інстанції на професійну правничу допомогу пропорційно розміру відмовлених позовних вимог, що становить суму 8971,20 грн.

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 137, 141, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» № б/н від 22.02.2018, що становить 20 982 (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн 55 коп. заборгованості за тілом кредиту та витрати по сплаті судового збору в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн 86 коп., а всього 21 467 (двадцять одну тисячу чотириста шістдесят сім) грн 41 коп.

В задоволенні решті вимог позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 362 (триста шістдесят дві) грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору та 8 971 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят одну) грн 20 коп. понесених витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк», , місцезнаходження: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, поштовий індекс 04114.

Відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: