провадження № 22-ц/824/9702/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року, постановлену під головуванням судді Коробенко С.В. у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача суму у розмірі 4 561 023,68 грн., яка включає в себе: 1 267 560,00 грн. - грошові кошти, отримані ОСОБА_1 у вигляді плати за договором № 10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017; 287 024,20 грн. - 3% річних від суми неповернутих грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 у вигляді плати за договором № 10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017; 1 322 628,78 грн. - інфляційні витрати, нараховані на суму неповернутих грошових коштів, отриманих ОСОБА_1 у вигляді плати за договором № 10/04/17 найму (оренди) будівлі від 10.04.2017; 1 683 810,70 грн. - майнова шкода.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_3 передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що підставою спору, на думку позивача є те, що відповідач, як повірений за довіреністю від 12 травня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Командиром А.М., зареєстрованою в реєстрі за № 566 уклав договір оренди нежитлового приміщення № 10/04/17 від 10 квітня 2017 року в результаті чого позивачу були нанесені збитки. З заявлених позовних вимог вбачається спір саме щодо відшкодування збитків стосовно виконання доручення, а не спір з приводу нерухомого майна, який вже було розглянуто та прийнято відповідне рішення, про що позивач зазначив у своєму позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя, суд першої інстанції виходив з того, що спір між сторонами стосується виконання відповідачем своїх зобов`язань, що виникли на підставі довіреності від 12 травня 2016 року на розпорядження об`єктом нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з цим дана справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до роз`яснень наданих в п. 42 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках, коли вимоги пов`язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов`язково застосовують правила про виключну підсудність (стаття 114 ЦПК).

За правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Таким чином, словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині першій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини першої статті 30 ЦПК України.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі N 640/16548/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року по справі № 911/2390/18.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана справа в порядку виключної підсудності підсудна Шевченківському районному суду міста Запоріжжя, оскільки предметом позову є відшкодування шкоди, що була спричинена фактом здачі в оренду нерухомого майна, а саме складу площею 704.2 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 .

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права і фактично зводяться до непогодження із висновком суду першої інстанції та власного помилкового тлумачення норм чинного законодавства.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи ґрунтуються на наявних у справі доказах, зроблені з дотриманням норм процесуального права та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 залишити без задовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 15 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.