Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 682/1867/24

номер провадження 2/695/419/25

10 жовтня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Середи Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей, сім`ї і молоді Улашівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області на підставі ухвали Сласутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.07.2024 року надійшли матеріали за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей, сім`ї і молоді Улашівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що від шлюбу з відповідачем у них народився син ОСОБА_2 . Із-за негативної поведінки дружини з квітні 2017 року були припинені шлюбні відносини та спільне проживання, син залишився проживати з батьком. На підставі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.09.2019 року шлюб між сторонами був розірваний. З часу припинення спільного проживання ОСОБА_3 не приймає участь у вихованні та утриманні сина , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, жодним чином не проявляє материнської турботи про дитину. Відповідно до судового наказу Славутського міськрайонного суду від 02.12.2019 року ОСОБА_3 зобов`язана сплачувати на користь ОСОБА_1 на утриманні сина ОСОБА_2 , 2014 року народження, в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 05.11.2019 року і до повноліття дитини.

Таким чином мати дитини самоусунулась від його утримання, має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 65 281.74 грн, не цікавиться життям та здоров`ям сина, не відвідує батьківські збори у шкільному закладі, який відвідує її син, вихованням, навчанням та утриманням сина займається виключно батько. За таких обставин, вважаючи, що мати ухиляється від обов`язків по утриманню та вихованню своєї дитини, не цікавиться та не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток сина, ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.08.2024 року прийнято до розгляду відкрито провадження у справі, призначено дату підготовчого засідання.

Відповідно до ухвали суду від 26.03.2025 року підготовче провадження у даній справі закрите та призначено дату судового розгляду.

У судове засіданні позивач не прибув, направив до суду заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги, повне обгрунтування яких вказано у позовній заяві, просив справу розглядати за його відсутності, до суду прибути не в змозі.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідачка до суду жодного разу не прибула, відзиву на позов не направила, хоча про дату час та місце судового розгляду ставилась судом належним чином.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач повторно не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, позивач та представник третьої особи надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд проводить судове засідання за відсутності учасників процесу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 26.05.2014 року ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Бачманівка Славутського району Хмельницької області, його батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до заочного рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.09.2019 року у справі № 682/609/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 12.11.2013 року у виконкомі Бачманівської сільської ради Славутського району Хмельницької області зп актовим записом № 2, розірваний.

На підставі судового наказу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.12.2019 року у справі № 682/3308/19 із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 05.11.2019 року і до повноліття дитини.

Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 28.05.2024 року боржник сформованого Міклащук О.Ю. - державним виконавцем Золотоніського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУМЮ (м. Київ) боржник ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 65 281 (шістдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 74 коп.

З Висновку органу опіки та піклування Улашівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 09.07.2024 року № 06-21/974 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітньої дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 1211.20 грн.

Керуючись ст., ст. 10, 141, 264, 265, 274 ЦПК України, ст.,ст. 164, 166, 180-182 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей, сім`ї і молоді Улашівської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь державного бюджету судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Середа Л.В.