Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/202/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2025 р.с-ще Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді Кащака А.Я.,

за участю:

секретаря судових засідань Куш О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в с-щі. Доманівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бороденко Роксолана Василівна звернулася до суду із позовом до Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивач з 2005 року, добросовісно, відкрито та безперервно володіє житловим будинком за вказаною адресою. Враховуючи наведені обставини, позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 08.04.2024 року провадження у справі відкрито, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 03.10.2025 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, але через канцелярію суду представником позивача - адвокат Бороденко Р.В. подала відповідну заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Неявка сторін, на думку суду не перешкоджає судовому розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , дата реєстрації 17.02.2005 року.

Як вбачається із довідки Доманівської селищної ради №01.02/949 від 18 листопада 2024р., що будинок в АДРЕСА_1 на балансі Доманівської селищної ради не перебуває.

Відповідно до довідки, виданої фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 інженером з інвентаризації нерухомого майна, зазначено, що згідно проведених інвентаризаційних робіт: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно даних реєстрації на паперових носіях станом на 31.12.2012 року право приватної власності на нерухоме майно за даною адресою не зареєстроване ні за ким.

Згідно акту обстеження від 08.11.2024 року щодо виявлення проживаючих в будинку АДРЕСА_1 Доманівської селищної ради встановлено, що гр. ОСОБА_1 проживає, володіє та утримує будинок з 2005 року.

Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає наступне.

За правилами статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

За роз`ясненнями пунктів 9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом статті 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування покладається на позивача.

З огляду на положення статті, та роз`яснення Великої Палати Верховного Суду та Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд зазначає, що набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за доведеності позивачем необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності та терміну володіння майном.

Звернувшись до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позивач вказує на добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном, фактично обмежившись доведенням відкритого та безперервного володіння. Між тим, обставин, які свідчать про добросовісне заволодіння майном позивачем позовні вимоги містять, додані до нього докази.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі сплином строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися нежитловим будинком, визнання представником відповідача пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю.

Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача зі сплати судового збору слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 13, 76, 81, 89, 141, 209, 229, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Доманівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України: серія НОМЕР_2 , виданого 11.08.2017 року, орган, що видав 4824;

Відповідач: Доманівська селищна рада Миколаївської області, , місце знаходження: 56401, смт.Доманівка, вул. Центральна, 48, Вознесенського району Миколаївської області.

Головуючий суддя А.Я. КАЩАК