Справа № 161/6419/24 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Провадження № 22-ц/802/945/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М. М.,

представника позивача Мельник В. М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Ліпкевича І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення нарахування заборгованості та відновлення залишку коштів на рахунку за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20 червня 2022 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту, заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 грн; тип кредитної карти: картка «Універсальна Gold»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних: 40,8%; кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу: 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 60,00%. Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач підписав у системі самообслуговування «Приват 24» за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу. Використання OTP пароля в якості простого електронного підпису погоджено із відповідачем у анкеті-заяві від 20 жовтня 2021 року, яка підписана відповідачем власноруч на планшеті, що відповідає вимогам постанови Національного банку України від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». ОСОБА_1 отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії 06/24, тип Універсальна Gold.

Позивач зазначав, що він виконав умови договору та надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, а відповідач користувався кредитним лімітом, однак припинив надавати своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В порушення умов договору та статей 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав і станом на 28 лютого 2024 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 91 190 грн 09 коп., з яких: 73 587 грн 28 коп. заборгованість за тілом кредиту; 17 602 грн 81 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач також вказував, що у процесі підготовки позову до суду було встановлено, що відповідач припинив вносити кошти посилаючись на сумнівну операцію, яка, з його слів, була проведена третіми особами 20 березня 2023 року «переказ зі своєї карти». В ході перевірки встановлено, що 20 березня 2023 року під час входу до акаунту «Приват 24» клієнта ОСОБА_1 логін та пароль введені вірно, зміни логіну та паролю не здійснювалися, оскільки, зі слів відповідача, він особисто надав персональні дані невідомій особі для авторизації в систему дистанційного обслуговування клієнтів, ряд операцій було вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, з введенням ПІН коду.

Ураховуючи наведене, АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 червня 2022 року у розмірі 91 190 грн 09 коп. та понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 26 березня 2015 року між ним та банком укладений договір поточного рахунку, на який зараховувалася пенсія і станом на 20 березня 2023 року позитивний залишок коштів становив 14 684 грн 29 коп. Також 16 жовтня 2019 року укладений договір поточного рахунку, на який зараховувалася заробітна плата і станом на 20 березня 2023 року позитивний залишок становив 49 527 грн 09 коп. Крім того, 29 листопада 2017 року укладений кредитний договір, шляхом встановлення кредитного ліміту на карту у розмірі 5 000 грн, яким він не користувався.

Позивач за зустрічним позовом зазначав, що 20 березня 2023 року на його мобільний телефон надійшов дзвінок зі стаціонарного номеру телефону НОМЕР_2 . Під час розмови особа, представившись працівником АТ КБ «Приватбанк», називала дані його рахунків, суми, конфіденційну інформацію, як клієнта банку. За наслідками розмови, з його рахунків були зняті кошти на загальну суму 135 996 грн, з яких: 64 211 грн 38 коп. власні кошти, 71 784 грн 62 коп. кредитні кошти. Після надходження смс-повідомлення про списання коштів він звернувся із заявою до Луцького РУП ГУ НП у Волинській області про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, внесено відомості до ЄРДР за № 0000797 від 22 березня 2023 року. Також 20 березня 2023 року він звернувся на гарячу лінію банку з метою блокування карток.

Вказував, що 14 квітня 2023 року він звернувся до банку із заявою, в якій повідомив про несанкціоноване списання коштів з його рахунків, просив не нараховувати проценти, пеню, штрафні санкції, однак 29 квітня 2023 року отримав відмову банку.

Зважаючи на наведене, ОСОБА_1 просив суд: зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування заборгованості внаслідок здійснення незаконних операцій 20 березня 2023 року третіми особами, шляхом вчинення шахрайських дій; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» скасувати нараховані відсотки і штрафні санкції з 20 березня 2023 року по день винесення рішення суду; відновити залишок коштів на рахунку до стану, який був до виконання фінансової операції 20 березня 2023 року. Крім того, просив суд в первісному позові АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості відмовити та стягнути з банку на свою користь понесені по справі судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про припинення нарахування заборгованості та відновлення залишку коштів на рахунку прийнято до спільного розгляду з первісним АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2025 року первісний позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 червня 2022 року у розмірі 91 190 грн 09 коп., з яких: 73 587 грн 28 коп. - тіло кредиту; 17 602 грн 81 коп. нараховані відсотки.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ОСОБА_2 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у первісному позові АТ КБ «Приватбанк» відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат.

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення первісного позову банку та відмову у зустрічному позові ОСОБА_1 у цій справі. Задовольняючи первісний позов банку, суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 не користувався кредитним лімітом, який банк без його розпорядження збільшив до 75 000 грн, та не здійснював його погашення, оскільки грошові кошти з кредитного рахунку були зняті іншими особами шахраями. Разом з тим, відмовляючи у зустрічному позові, суд виходив з того, що банк довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 своїми діями сприяв втраті особистих даних, зокрема, надав усю необхідну інформацію третім особам для входу у систему «Приват 24», сприяв незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким доказом суд вважав висновок банку за результатами проведеної службової перевірки щодо встановлення обставин списання коштів 20 березня 2023 року з рахунків ОСОБА_1 . Проте, суд не врахував того факту, що висновок служби безпеки був складений 06 грудня 2023 року (фактично через півроку після звернення ОСОБА_1 до банку із заявою про шахрайські дії) та ґрунтується на припущеннях, а не на підставі фактичних даних чи аудіозаписах телефонних розмов. Банк не надав доказів, яку ж саме конфіденційну інформацію ОСОБА_1 передав шахраям в ході телефонного контакту, це було лише припущення працівника АТ КБ «Приватбанк», а із прослуханого аудіозапису розмови ОСОБА_1 із оператором банку не вбачається, що він передавав будь-яку інформацію шахраям.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив первісний позов банку та відмовив у зустрічному позові ОСОБА_1 . Банк надав матеріали перевірки службою безпеки банку відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_1 самостійно здійснив переказ коштів через «Приват 24», сторонніх пристроїв в акаунті «Приват 24» ОСОБА_1 не було. Банк спростував усі доводи ОСОБА_1 про те, що зняття коштів відбулося шахраями. Під час розмови з оператором гарячої лінії банку ОСОБА_1 повідомив, що він особисто здійснив переказ власних коштів (зарплати та пенсії) на рахунок кредитної карти. За результатами розмови підтверджено, що ОСОБА_1 власними діями здійснив переказ коштів на рахунок третіх осіб. Отже, зняття коштів відбулося самим ОСОБА_1 . Зокрема, саме ОСОБА_1 підтвердив, що він щось там нажимав. Висновком служби безпеки банку встановлено, що через пуш-повідомлення у «Приват 24» клієнт власноруч надав доступ до його перегляду балансу по його рахунках, які «шахраї» йому озвучили під приводом того, що вони працівники банку. Однак, саме такі дії ОСОБА_1 є підтвердженням того, що саме останній здійснив дії з розголошення даних, що призвели до зняття коштів з його рахунку. Таку позицію сформулював Верховний Суд, яка використовується судами. Банком доведено дії відповідача з розголошення належними та допустимими доказами, які не спростовано відповідачем.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.17, 18, т. 1).

Підписанням анкети-заяви відповідач, на підставі ст. 634 ЦК України, приєднався до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: https://privatbank.ua/therms, в редакції чинній на дату підписання цього документа. Банк та клієнт узгодили при наданні банком будь-яких послуг клієнту, в тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів із використанням простого електронного підпису. Сторони визнають простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стілусом на планшет у відділенні банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку у мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.

Крім того, 20 червня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг № б/н, відповідно до якої, підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка» (далі - договір), приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а.с.19-24, т. 1). У цій заяві, яка підписана відповідачем, зазначено його персональні дані, інформацію особистого характеру, умови кредитування, строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка, відсотків річних 40,8% для карт «Універсальна Gold», спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом. ОСОБА_1 також підписав паспорт споживчого кредиту від 20 червня 2022 року, згідно з яким кредит надається безготівковим шляхом (на картковий рахунок) з пільговим періодом 55 днів (а.с.25, 26, т. 1).

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою за договором № б/н за період з 01 червня 2022 року по 28 лютого 2024 року (а.с.16, т. 1).

Однак, відповідач припинив своєчасно надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № б/н від 20 червня 2022 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , і станом на 28 лютого 2024 року загальний розмір заборгованості за наданим кредитом становить 91 190 грн 09 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 73 587 грн 28 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 17 602 грн 81 коп. (а.с.14, 15, т.1).

Судом також згідно з наданими виписками щодо здійснених транзакцій, які відбулися 20 березня 2023 року встановлено, що із дебетного та кредитного рахунків ОСОБА_1 були здійснені фінансові операції щодо переказу грошових коштів (а.с.66-68, т. 1).

Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 21 березня ОСОБА_1 звернувся із заявою до Луцького РУП ГУ НП у Волинській області із заявою, в якій повідомив про факт незаконного списання коштів з його рахунків ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі заяви ОСОБА_1 відкрите кримінальне провадження № 0000797 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 22 березня 2023 року, у якому його визнано потерпілим.

З висновку банку за результатами проведеної службової перевірки щодо встановлення обставин списання коштів 20 березня 2023 року з рахунків ОСОБА_1 слідує, що транзакції здійснювалися шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking «Приват 24» після введення номеру карти, терміну її дії та CVV коду. Зазначену інформацію ОСОБА_1 особисто надав третім особам у розмові з ними телефонним зв`язком. Отже, ОСОБА_1 своїми діями узгодив з шахраями вхід до свого акаунту у «Приват 24». Змін в акаунті ОСОБА_1 під час шахрайського входу у «Приват 24» не зафіксовано, фінансовий номер клієнта не змінювався, вхід до акаунту здійснювався за правильного введення логіну та паролю (пароль в той момент не змінювався), що дає розуміння про розголошення вказаної інформації самим клієнтом. За наслідками здійснених транзакцій, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 139 192 грн 80 грн. Також ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні повернення проведеного переказу та у задоволенні запиту щодо призупинення нарахування відсотків (а.с.122-155, т.1).

Задовольняючи первісний позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі укладеного договору б/н від 20 червня 2022 року відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитними коштами, однак свої зобов`язання виконував неналежним чином, припинив вносити платежі у строки і розмірах, встановлених договором, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам договору про надання банківських послуг, розмір боргу відповідачем не спростовано, власних розрахунків відповідач не надав. Зважаючи на це, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 червня 2022 року у розмірі 91 190 грн 09 коп., з яких: 73 587 грн 28 коп. заборгованість за тілом кредиту, 17 602 грн 81 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у зустрічному позові, суд свої висновки мотивував, що банк довів належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 своїми діями сприяв втраті особистих даних, зокрема, надав усю необхідну інформацію третім особам для входу у систему «Приват 24», сприяв незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому, суд врахував те, що зняття коштів з рахунків позивача за зустрічним позовом відбулися 20 березня 2023 року, а до банку із заявою про списання грошових коштів з його карток без його відома ОСОБА_1 звернувся лише 14 квітня 2023 року, що не можна розцінювати як невідкладне повідомлення банку про здійснення платіжних операцій, які ним не виконувалися, у зв`язку з чим на банк не може бути покладена відповідальність у вигляді повернення коштів.

Апеляційний суд не може погодитися із такими висновками суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно зі ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає й вимогам ст. 81 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 143, 146, 147 постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» від 29 липня 2022 року № 164, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди). Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

У постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі №552/2819/16-ц вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № №691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) міститься такий висновок. Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що приблизно о 17 год. 00 хв. 20 березня 2023 року невстановлена особа, перебуваючи в невстановленому місці, шляхом обману, використовуючи абонентський номер телефону НОМЕР_2 , представившись працівником АТ КБ «Приватбанк», під приводом заміни (перевипуску) банківських карток «Visa», заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 у розмірі 135 996 грн. Зазначена сума складається з: 64 211 грн 38 коп. власних коштів ОСОБА_1 , які він попередньо перевів на свою кредитну картку за вказівкою невстановленої особи, та 71 784 грн 62 коп. кредитних коштів згідно з відкритим лімітом АТ КБ «Приватбанк», який попередньо був збільшений банком без розпорядження ОСОБА_1 до 75 000 грн. Надалі зазначена сума у розмірі 135 996 грн п`ятьма транзакціями була списана з банківської картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на невідомий рахунок Монобанку. Зазначена обставина підтверджується банківською випискою ОСОБА_1 по картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) і додатковому рахунку по договору № SAMDNWFC9 від 29 листопада 2017 року за 20 березня 2023 року.

З пояснень ОСОБА_1 апеляційний суд встановив, що особа, яка представилася працівником АТ КБ «Приватбанк», при спілкуванні з ним надала інформацію, яку може бачити виключно службова особа АТ КБ «Приватбанк», а саме номери всіх карток ОСОБА_1 та суми коштів з точністю до копійки, що знаходились на картках. При цьому, ОСОБА_1 не повідомляв жодних даних, які б дозволили вказаній особі авторизуватись у додатку «Приват 24». Незважаючи на це, після переведення власних грошових коштів на свою ж кредитну картку № НОМЕР_1 , він зателефонував на гарячу лінію банку 3700, щоб пересвідчитись чи дійсно проходить перевипуск карток «Visa», але до блокування картки банком з неї були списані грошові кошти у розмірі 135 996 грн про що на його мобільний телефон прийшли смс-повідомлення про списання коштів з кредитного рахунку. Також він 21 березня 2023 року звернувся із заявою в поліцію про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. 22 березня 2023 року по даному факту Луцьким РУП ГУ НП у Волинській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстроване кримінальне провадження за №0000797, в якому ОСОБА_1 було визнано потерпілим. Крім того, 14 квітня 2023 року він звернувся із заявою до АТ КБ «Приватбанк» про те, що кредитні кошти, що знаходилися на картці № НОМЕР_1 були несанкціоновано списані шахраями і просив списати проценти, штрафні санкції та пеню, яка нараховується банком. Листом від 29-04-2023 року № 20.1.0.0.0/7- 230414/32423 АТ КБ «Приватбанк» у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовило.

Факт невідкладного звернення ОСОБА_1 на гарячу лінію банку з приводу несанкціонованого списання грошових коштів з його кредитного рахунку, його блокування, звернення до банку про проведення службового розслідування, і до правоохоронних органів з приводу вчинених щодо нього шахрайських дій у сукупності свідчать про те, що у відповідача була дійсно відсутня воля на зняття коштів з рахунку.

Разом з тим, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, про який зазначає банк, в тому числі і у висновку службового розслідування, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що він своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) та правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

У цій справі АТ КБ «Приватбанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей за кредитною карткою, його особового рахунку, акаунту чи додатку «Приват 24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на ту обставину, що відповідач порушив Умови та правила надання банківських послуг, оскільки своїми діями сприяв незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають доказового підтвердження. Позивач не довів того, що ОСОБА_1 втрачав та/або сприяв незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

Отже, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з кредитного рахунку ОСОБА_1 відбулося не за його розпорядженням і він не повинен нести відповідальність за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. Водночас АТ КБ «Приватбанк» не підтвердило належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 , як користувач платіжної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по картці, його особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват 24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 20 березня 2023 року на суму 135 996 грн.

При цьому, відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами із використанням карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , не є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що банк не проявив жодної уваги до того, що відповідач, як клієнт, раптово, виключно віддалено через систему «Приват 24» вивів усі кошти. Чому в такому випадку банк щодо операцій, які очевидно виглядали незвичними для клієнта та підозрілими, не застосував будь-яких додаткових засобів верифікації, зокрема, не подзвонив клієнту для підтвердження операції, або не запросив клієнта для особистого підтвердження операції у відділення банку, банк відповідей не надав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року №342/180/17 погодилася із висновком судів попередніх інстанцій, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню. Банк належить зобов`язати: припинити нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) і за додатковими рахунками по договору № SAMDNWFC9 від 29 листопада 2017 року за користування кредитним лімітом, що утворилася внаслідок проведення операцій (транзакцій) 20 березня 2023 року; скасувати нараховані відсотки і штрафні санкції ОСОБА_1 в період з 20 березня 2023 року по дату ухвалення рішення суду за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) і за додатковими рахунками по договору № SAMDNWFC9 від 29 листопада 2017 року та відновити ОСОБА_1 залишок коштів на картковому рахунку на картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) і додатковими рахунками по договору № SAMDNWFC9 від 29 листопада 2017 року, до того стану в якому він був перед виконанням фінансових операцій 20 березня 2023 року, щодо переказів грошових коштів з цієї карти, врахувавши списані банком кошти в рахунок погашення боргу по картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) по дату ухвалення рішення суду, що буде ефективним способом захисту порушених прав відповідача та приведе до їх відновлення.

Зважаючи на те, що всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України АТ КБ «Приватбанк» не довело належними, достатніми та достовірними доказами обставин, які мають значення для справи, а саме користування ОСОБА_1 кредитними коштами, а також наявності заборгованості унаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором, на що банк посилався як на підставу своїх вимог, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову банку. Наведені банком доводи про використання відповідачем кредиту спростовуються встановленими у цій справі обставинами щодо несанкціонованого списання кредитних коштів з рахунку відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його належить скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову АТ КБ «Приватбанк» відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити з наведених вище підстав. Зважаючи на наведене, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд у цій справі оскаржуване рішення суду скасовує та ухвалює нове судове рішення, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та відмовою у первісному позові АТ КБ «Приватбанк», з банку на користь ОСОБА_1 належить стягнути сплачений за подання апеляційної скарги в частині оскарження первісного позову банку судовий збір у розмірі 3 633 грн 60 коп. Крім того, оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду із зустрічним позовом відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» як споживач був звільнений від сплати судового збору, тому унаслідок задоволення його зустрічного позову з банку в дохід держави належить стягнути судовий збір за подання зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги в частині оскарження зустрічного позову у розмірі 2 664 грн 64 коп. (1 211 грн 20 коп. + 1 453 грн 44 коп. (з врахуванням коефіцієнта 0,8 за подання апеляційної скарги в електронній формі)).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 червня 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про припинення нарахування заборгованості та відновлення залишку коштів на рахунку задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» припинити незаконне нарахування ОСОБА_1 заборгованості за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) і за додатковими рахунками по договору № SAMDNWFC9 від 29 листопада 2017 року за користування кредитним лімітом, що утворилася внаслідок проведення операцій (транзакцій) 20 березня 2023 року.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» скасувати нараховані відсотки і штрафні санкції ОСОБА_1 в період з 20 березня 2023 року по дату ухвалення рішення суду за картковим рахунком № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) і за додатковими рахунками по договору № SAMDNWFC9 від 29 листопада 2017 року.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відновити ОСОБА_1 залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) і додатковими рахунками по договору № SAMDNWFC9 від 29 листопада 2017 року, до того стану в якому він був перед виконанням фінансових операцій 20 березня 2023 року, щодо переказів грошових коштів з цієї карти, врахувавши списані банком кошти в рахунок погашення боргу по картковому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) по дату ухвалення рішення суду.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2 664 (дві тисячі шістсот шістдесят чотири) гривні 64 (шістдесят чотири) копійки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: