ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8847/25 Справа № 2-611/10 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2025 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, яку було уточнено, на бездіяльність Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з майна.

Скарга обґрунтована тим, що скаржнику на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 3313, виданого 25 грудня 2006 року державним нотаріусом Кравчук С.В. належить 2/3 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а також на праві власності їй належить 2/3 частин земельної ділянки (паю) з кадастровим номером :01:004:0166, площею 1,6373 га, яка знаходиться в с.Цибульківка на території Могилівської територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року у справі №2-611/2010 позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» були задоволені та стягнуто з неї на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 450133,40 грн., 222477,79 грн. боргу по процентах, 53243,24 грн. пені, 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 727674,43 грн.

ПАТ «Брокбізнесбанк» кілька разів звертався до Царичанського відділу ДВС з виконавчим листом про стягнення з неї вказаної суми боргу, але виконавчий документ було повернуто стягувачу.

Вперше виконавче провадження було відкрито 10 грудня 2010 року і цією ж постановою було накладено арешт на все її нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 10608485, зареєстровано: 14 грудня 2010 реєстратором Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ.

Востаннє, 27 вересня 2018 року постановою старшого державного виконавця Царичанського районного відділу ДВС Макаренко А.С. виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

З цього часу і у подальшому жоден виконавчий лист на виконання не надходив і до неї ніхто з приводу погашення боргу не звертався.

Вона звернулася до Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із письмовою заявою від 17 січня 2025 року про зняття арешту, але 11 березня 2025 року отримала в цьому відмову з тих підстав, що повернення виконавчого документа на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» - це не завершення його і тому закон не передбачає обов`язок виконавця зняти арешт. Також було зазначено, що виконавче провадження відносно неї було знищено за закінченням строку зберігання.

Тобто, вже 14 років на її майно накладено арешт і вона не може ним розпорядитись, хоча самого виконавчого провадження вже не існує, а стягувач більше не звертався до ДВС. Крім того, сам стягувач припинив свою діяльність внаслідок ліквідації, відомості про що були внесені до державного реєстру 15 жовтня 2019 року

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених вимог, просить суд визнати бездіяльність Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з усього її нерухомого майна і відмові у знятті арешту неправомірною, та зобов`язати Слобожанський ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту із усього її нерухомого майна, накладеного 10 грудня 2010 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з неї на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" боргу в сумі 727 674,43 грн.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2025 року скаргу задоволено та ухвалено визнати бездіяльність Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 неправомірною; зобов`язати Слобожанський ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту із усього нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного 10 грудня 2010 року в рамках виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" боргу в сумі 727 674,43 грн.

Ухвала суду мотивована тим, що не зняття державною виконавчою службою арешту з майна заявниці саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржниці.

В апеляційній скарзі Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить ухвалу суду скасувати в повному обсязі, посилаючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на момент звернення із скаргою ОСОБА_2 рішення суду залишається не виконаним.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2010 року у справі №2-611/10 позовні вимоги ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 450133,40 грн., 222477,79 грн. боргу по процентах, 53243,24 грн. пені, 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 727 674,43 грн. Рішення набрало законної сили 15 жовтня 2010 року (а.с. 105).

У межах виконавчого провадження №23209019 з примусового виконання виконавчого листа №2-611/2010, виданого Царичанським районним судом Дніпропетровської області 10 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» боргу в сумі 727 674,43 грн., 10 грудня 2010 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, згідно якої одночасно було накладено арешт на майно боржника (а.с. 122, 30, 32 зворот).

26 грудня 2011 року винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" (а.с. 45-46).

Після повернення виконавчого документу стягувачу виконавчий лист неодноразово повторно пред`являвся до виконання ( а.с. 47-55).

Постановою старшого державного виконавця Царичанського районного відділу державної виконавчої служби Макаренко А.С. від 27 вересня 2018 року повернуто виконавчий лист №2-611/2010, виданий 10 листопада 2010 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області, стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" (а.с. 56).

Після 27 вересня 2018 року виконавчий лист повторно до виконання не пред`являвся.

Згідно листа Національного Банку України від 19 березня 2025 року №18-0008/21045 станом на 19 березня 2025 року у Державному реєстрі банків містяться відомості про те, що 30 жовтня 2019 року АТ «Брокбізнесбанк» виключено з Державного реєстру банків на підставі рішення № 561 (а.с.19-20).

Згідно повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16 квітня 2025 року №60-3492/25, 15 жовтня 2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1000818 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Брокбізнесбанк» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Право вимоги за кредитним договором №32/1008Ц від 17 грудня 2008 року, укладеним між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» () у складі лоту F10GL22246, оформлене протоколом електронного аукціону від 09 липня 2018 року № UA-EA-2018-06-18-000056-b, Договір № 283 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 01 серпня 2018 року (а.с. 87-88, 90-94).

Станом на дату розгляду даної справи виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Брокбізнесбанк" боргу знищено за закінченням строку зберігання (а.с. 12, 30, 122).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №416405778 від 05 березня 2025 року вбачається, що накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 в межах суми боргу 727 674,43 грн. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2010 року, Відділ ДВС Царичанського РУЮ, реєстраційний номер обтяження: 10608485, зареєстровано: 14 грудня 2010 року реєстратором Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ (а.с. 32-33).

ОСОБА_1 звернулась до Слобожанського ВДВС у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із письмовою заявою від 17 січня 2025 року про зняття арешту з майна ( а.с. 11), однак 11 березня 2025 року отримала лист №32050, у якому зазначено, що державний виконавець 27 вересня 2018 року повернув виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження". Виконавче провадження знищено за закінченням строку зберігання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження не є закінченим та з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника ( а.с. 12).

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції виходив з того, що не зняття державною виконавчою службою арешту з майна заявниці саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржниці.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Закінчення виконавчого провадження є стадією виконавчого провадження і передбачає завершення вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення в межах відповідного виконавчого провадження. Зміст правових підстав для закінчення виконавчого провадження, визначених частиною першою статті 49 Закону № 606-XIV (частиною першою статті 39 Закону № 1404-VIII), свідчить про об`єктивну неможливість виконати відповідне рішення у примусовому порядку. На відміну від обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачу, обставини, які є підставою для закінчення виконавчого провадження, не перестануть існувати в майбутньому.

З наведеного слідує і формування наслідків закінченого виконавчого провадження, зокрема, виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочато знову, крім випадків передбачених законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).

Водночас частиною п`ятою статті 47 Закону № 606-XIV визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (аналогічна норма міститься в частині п`ятій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Повернення виконавчого документа стягувачу є процесуальною дією державного (приватного) виконавця, яка вчиняється останнім у випадку, коли внаслідок існування певних обставин або дій чи бездіяльності учасників виконавчого провадження неможливо у примусовому порядку виконати відповідне рішення. Разом з цим повернення виконавчого документа стягувачу не свідчить про неможливість примусового виконання рішення взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Тобто якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, то останній може повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення.

Наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 50 Закону № 606-XIV.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що законодавець у Законі № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу, а саме: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (частина третя статті 37 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи наведене, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у частині третій статті 37 Закону № 1404-VIII).

Підстави за якими можливо скасувати арешт майна боржника визначено п. 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень та ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 16 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеним виконавчим провадженням, надходженні на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника, необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням, виконавець не пізніше наступного робочого дня виносить постанову про зняття арешту з майна боржника без винесення постанови про відкриття чи відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений вичерпний перелік випадків для винесення постанови про зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Так, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Вищевказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11.

Як встановлено матеріалами справи, виконавче провадження повернено стягувачу на підставі на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження", тобто завершене, а не закінчене, тому обов`язок державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, відсутній.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що у державного виконавця були всі підстави, для зняття арешту з майна, але в порушення правових норм такий арешт державним виконавцем знято не було.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Ухвалу Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2025 року - скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність Слобожанського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) -відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 14 жовтня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова