Справа № 930/669/25
Провадження № 22-ц/801/2252/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 рокуСправа № 930/669/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Копаничук С.Г., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

за участю сторін: прокурора Войцишеної Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №930/669/25 запозовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на самочинно збудований гараж,

за апеляційною скаргою керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Данилова Дмитра Сергійовича в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької областіна рішення Немирівськогорайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2025 року,яке ухвалив суддя Алєксєєнко В.М. в Немирівському районному суді Вінницької області,

в с т а н о в и в:

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на самочинно збудований гараж, мотивуючи її тим, що ним у 2005 році біля багатоквартирного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 збудовано індивідуальний гараж загальною площею 23,6 кв.м. З 2005 року по даний час позивач користується вказаним гаражем, відкрито, утримує його в належному стані. Збудований позивачем гараж без одержання містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва є об`єктом самочинного будівництва.

Позивач просив суд визнати за ним право власності на гараж, який розташований біля будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 23,6 кв.м.

Рішенням Немирівськогорайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2025 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж, який розташований біля будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 23,6 м2.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач є користувачем земельної ділянки, на якій розташований самочинно збудований гараж, місцезнаходження якого не порушує права інших осіб, зокрема сусідів, які не заперечували проти здійснення ОСОБА_1 будівництва гаража на прилеглій земельній ділянці до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, керівник Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Данилов Д.С. діючи в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст.15, 16, 316, 318, 319, 328, 331, 376 ЦК України, ст.ст.25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.ст.7, 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461 та норм процесуального права. Просив рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 25 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Вирішити питання щодо стягнення судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в оскаржуваному рішенні не встановлено наявність оспорюваного чи невизнаного права власності позивача, який не дотримався порядку проведення будівельних робіт, суд першої інстанції не врахував, що спірне нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності і належить всій територіальній громаді, що призводить до порушення інтересів держави у випадку вибуття земельної ділянки, дозвіл на виконання будівельних робіт позивач не отримував.

Посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, який слід застосувати у цій справі, вказано, що має місце пред`явлення позовів про визнання права власності на новостворене чи реконструйоване нерухоме майно, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначені вище позови заявляються формально не для визнання, а для набуття права власності, а тому задоволені вони бути не можуть.

Обґрунтовуючи підстави для представництва прокуратурою інтересів держави, прокурор зазначив, що у даній справі прокурором виявлено порушення законності у сфері землекористування та державного архітектурно-будівельного контролю, компетентні органи (Немирівська міська рада Вінницького району Вінницької області та ДІАМ) не вжили заходів на усунення порушення. Звернення прокурора до суду з апеляційною скаргою спрямоване на усунення порушень порядку узаконення самочинного будівництва, дотримання правомірності набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно фізичними особами, що беззаперечно становить, як державний, так і суспільний інтерес.

Правом подати відзив учасники справи не скористались, що не перешкоджає розгляду справи ( ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Гараж, що знаходиться по АДРЕСА_1 , має загальну площу 23,6 кв.м, що підтверджується технічним паспортом від 03 січня 2025 року.

Як вбачається із звіту про оцінку майна ТОВ «Подільський експертний центр» від 03 січня 2025 року, гараж, загальною площею 23,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи його частку, що оцінюється (1/1) та мету оцінки, вартість об`єкту в цілому без ПДВ складає: 121400 грн.

Із долучених позивачем заяв сусідів, вбачається, що ОСОБА_2 , проживаюча в АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , проживаюча у АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , проживаюча в АДРЕСА_5 , ОСОБА_5 , проживаюча у АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 , проживаюча в АДРЕСА_7 та ОСОБА_7 проживаючий в АДРЕСА_8 , не заперечували проти здійснення ОСОБА_1 будівництва гаража на прилеглій земельній ділянці до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною другою статті 36 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI«Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частинами п`ятою, восьмою статті 39 Закону України № 3038-VI встановлено, що датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкту чи будівельного паспорта (схеми намірів забудови) або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України), послідовною є і судова практика з цього питання (постанови ВП ВС від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21), від 12.04.2023 року у справі № 511/2303/19).

Слід зазначити, що у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації (будівельного паспорта), оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 та збудував гараж, що знаходиться біля його будинку, загальною площею 23,6 кв.м, що підтверджується технічним паспортом від 03 січня 2025 року.

Розглядаючи справи про визнання права власності на нежитлову будівлю, Верховний Суд зазначав, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. (постанова Верховного Суду від 04.06.2018 р. у справі № 640/13030/16-ц, постанова Верховного Суду від 18.02.2019 р. у справі № 308/5988/17-ц,).

Як зазначив сам позивач у позовній заяві, що гараж побудований ним без одержання містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва та є об`єктом самочинного будівництва.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, обмежився лише констатацією того, що самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку позивача. Однак, як уже зазначено вище, відсутність дозвільних документів на проведення будівельних робіт є окремою самостійною підставою для визнання будівництва самочинним (безвідносно до того, на якій земельній ділянці вчинено таке будівництво) та відсутній законодавчий механізм визнання права власності на таке будівництво рішенням суду.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудований гараж немає.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Згідно з ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, то з позивача ОСОБА_1 на користь Вінницької обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1821 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Немирівської окружної прокуратури Вінницької області Данилова Дмитра Сергійовича в інтересах держави в особі Державної інспекції архітектури та містобудування України, Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької областізадовольнити.

Рішення Немирівськогорайонного суду Вінницької області від 25 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на самочинно збудований гараж відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Вінницької обласної прокуратури 1821 грн (одну тисячу вісімсот двадцять одну грн), понесених судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Копаничук С.Г.

Матківська М.В.