Справа № 211/5176/21
Провадження № 2/211/47/25
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

при секретарі С.М. Зоріній

за участі представника позивача Скляр Н.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикова Кристина Олександрівна про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться вказана цивільна справа, за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикова Кристина Олександрівна про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі № 211/5176/21 за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикова Кристина Олександрівна про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, в обґрунтування вказав наступне, як на підставу заявлених позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 14.08.2009 року між ФОП ОСОБА_1 та Криворізькою міською радою було укладено Договір оренди земельної ділянки для розміщення автостоянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та який зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.09.2009 р. за № 87 (надалі - Договір). Відповідно до пункту 1 Договору, Орендодавець на підставі рішення міської ради від 24.06.2009 року № 3312 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення автостоянки, яка знаходиться на АДРЕСА_3 . Позивач зазначає, що після закінчення договору оренди ФОП ОСОБА_1 всупереч рішення Криворізької міської ради № 1928 від 24.04.2013 не повернув Позивачу земельну ділянку, а саме ФОП ОСОБА_1 продовжує її використовувати на даний час, зазначені обставини, за доводами Позивача призводять до того, що він не може повноцінно використовувати земельну ділянку для власних потреб та не може отримувати дохід у вигляді плати за землю, та що з метою ухилення від повернення земельної ділянки вона була незаконно оформлена ОСОБА_1 та зареєстровано право власності на об`єкт нежитлової нерухомості. У відношенні спірної земельної ділянки, яку намагається повернути Криворізька міська рада, ще 16.09.2009р. між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено Договір про спільну діяльність із будівництва майнового комплексу (автостоянки) на спірній земельній ділянці. Згідно умов даного Договору про спільну діяльність його предметом є спільна діяльність сторін (Учасників) на засадах часткової спільної участі щодо будівництва об`єкту майнового комплексу (автостоянки) на земельній ділянці кадастровий номер :03:001:0222 за адресою по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , з подальшим рівним розподілом прибутку від діяльності такого майнового комплексу (автостоянки) між Сторонами цього Договору. Загальна площа майнового комплексу (втостоянки), становить - 0.648га. Також, згідно п. 1.5. даного Договору, ОСОБА_1 зі своєї сторони зобов`язався зробити внесок у вигляді договору оренди земельної ділянки кадастровий номер - :03:001:0222 адресою по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , площею 0.648га. Відповідно до п.1.7. Договору, Право власності на об`єкт майнового комплексу (автостоянки), що створений за рахунок спільних внесків учасників договору реєструється за собою 2 - ОСОБА_1 , як на особу, на чиє ім`я оформлена земельна ділянка. На вимогу Особи 1 чи Особи 3 зареєстроване право власності Особи 2 на об`єкт майнового комплексу (автостоянки) відчужується або ж передається в установленому законом порядку на користь Особи 1 чи Особи 3. Відповідно до п.1.8. Грошові кошти, що отримані від функціонування об`єкту майнового комплексу (автостоянки) та результатів здійснення спільної діяльності на такому об`єкті розподіляється порівно між Сторонами щомісячно але не рідше ніж 1 раз на рік. У подальшому, на виконання умов договору про спільну діяльність ОСОБА_1 зареєстрував за собою право власності, яке на вимогу ОСОБА_4 було їй відчужено у встановленому законом порядку. Такий договір про спільну діяльність із будівництва майнового комплексу (автостоянки) на спірній земельній ділянці було укладено ОСОБА_1 задля здійснення господарської діяльності, адже, як вбачається саме із Договору оренди земельної ділянки, який був укладений між Криворізькою міською радою та ФОП ОСОБА_1 спірна земельна ділянка була надана саме суб`єкту господарювання для комерційної (підприємницької) діяльності, що у подальшому було зроблено, як внесок у спільну діяльність між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 метою якої є отримання прибутку від діяльності такого майнового комплексу (автостоянки). При цьому, питання щодо того, який саме прибуток був отриманий у рамках спільної діяльності, розмір прибутку та яким чином він був фактично розподілений між учасниками спільної діяльності, тощо, вже виходить за межі тих обставин справи, які підлягають з`ясуванню рамках даного позову Криворізької міської ради. У матеріалах даної справи вже наявні докази, які надані самим Позивачем - акти обстеження змельної ділянки, згідно яких за доводами позовної заяви Позивача земельна ділянка не повернута ФОП ОСОБА_1 та й надалі використовується у комерційних цілях. Тобто, згідно наявних у справі доказів, які надані самим Позивачем даний спір стосується господарських правовідносин. При цьому, подаючи неодноразові уточнення позовної заяви позивач зазначає, що уточнення лише доповнює предмет спору не змінюючи при цьому первісного позову, його доводів та підстав, тощо. Отже, спір в остаточній редакції позовної заяви позивача має бути розглянутий за правилами господарського судочинства. Характер правовідносин, що виникли між сторонами, свідчить про те, що він пов`язаний з використанням спірної земельної ділянки відповідачем для здійснення підприємницької діяльності, а позовні вимоги стосуються прав та інтересів сторін саме як учасників господарських відносин, тому спір має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про залишення без розгляду позовної заяви Криворізької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикова Кристина Олександрівна про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності, у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог, в обґрунтування вказав наступне, як вбачається із матеріалів справи, позовної заяви та уточненої позовної заяви у редакції від 17.06.24р. Позивач просить Суд: - Скасувати державну реєстрацію права власності від 15.08.2018, номер запису про право власності 27534242, на об`єкт нежитлової нерухомості (реєстраційний номер 110) - незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: будівлі сторожки літ. А-2 загальною площею 18,1 кв.м., літ. Б - вбиральня, поз.№1, №3 - огорожа, поз. №2 - ворота, поз. І - замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на земельній ділянці площею 0,6480 га, з кадастровим номером :03:001:0222, проведену за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), з одночасним припиненням його речових прав на вказаний об`єкт нерухомого майна; Визнати недійсним договір дарування незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта' 95%, яке складається з: будівлі сторожки літ. А-2 загальною площею 18,1 кв.м., літ. Б - вбиральня, поз.№1. №3 - огорожа, поз. №2 - ворота, поз. І - замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на земельній ділянці площею ,6480 га, з кадастровим номером :03:001:0222, укладений 18 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковой) Кристиною Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за №1205; Скасувати державну реєстрацію права власності від 18.08.2018, номер запису про право власності 27550013, на об`єкт нежитлової нерухомості (реєстраційний номер 110) - незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: будівлі сторожки літ. А-2 загальною площею 18,1 кв.м., літ. Б - вбиральня, поз.№1, №3 - огорожа, поз. №2 - ворота, поз. І - замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на земельній ділянці площею 0.6480 га, з кадастровим номером :03:001:0222, проведену за ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), з одночасним припиненням її речових прав на вказаний об`єкт нерухомого майна; Визнати недійсним договір дарування незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: будівлі сторожки літ. А-2 загальною площею 18,1 кв.м., літ. Б - вбиральня, поз.№1, №3 - огорожа, поз. №2 - ворота, поз. І - замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на земельній ділянці площею 0,6480 га, з кадастровим номером :03:001:0222, укладений 20 серпня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковою Кристиною Олександрівною та зареєстрований в реєстрі за №1209; Скасувати державну реєстрацію права власності від 20.08.2018, номер запису про право власності 27564019, на об`єкт нежитлової нерухомості (реєстраційний номер 110) - незавершене будівництво будівель та споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: будівлі сторожки літ. А-2 загальною площею 18,1 кв.м., літ. Б - вбиральня, поз.№1, №3 - огорожа, поз. №2 - ворота, поз. І - замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , на земельній ділянці площею 0,6480 га. з кадастровим номером :03:001:0222, проведену за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), з одночасним припиненням його речових прав на вказаний об`єкт нерухомого майна; Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні Криворізькою міською радою земельною ділянкою площею 0,6480 га з кадастровим номером :03:001:0222 шляхом приведення земельної ділянки в придатний для використання стан зі знесенням незавершеного будівництва будівель та споруд автостоянки, відсоток готовності об`єкта 95%, яке складається з: будівлі сторожки лі г. А-2 загальною площею 18,1 кв.м., літ. Б - вбиральня, поз.№1, №3 - огорожа, поз. №2 ворота, поз. І - замощення, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 . Як на підставу заявлених позовних вимог Позивач у позовній заяві посилався на те, що 14.08.2009р. між ФОП ОСОБА_1 та Криворізькою міською радою було укладено Договір оренди земельної ділянки для розміщення автостоянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та який зареєстрований у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.09.2009р. за № 87 (надалі - Договір). Відповідно до пункту 1 Договору, Орендодавець на підставі рішення міської ради від 24.06.2009 року №3312 надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення автостоянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Також, Позивач зазначає, що після закінчення договору оренди ФОП ОСОБА_1 всупереч рішення Криворізької міської ради №1928 від 24.04.2013 не повернув Позивачу земельну ділянку та саме ФОП ОСОБА_1 продовжує її використовувати на даний час. Зазначені обставини, за доводами Позивача призводять до того, що він не може повноцінно використовувати земельну ділянку для власних потреб та не може отримувати дохід у вигляді орендної плати за землю, яку б використовував інший суб`єкт господарювання, який є добросовісним платником податків. Окрім того, за доводами Позивача земельна ділянка використовується у комерційних цілях саме ФОП ОСОБА_1 і на час звернення із позовом до суду. У подальшому, за доводами Позивача, з метою ухилення від повернення земельної ділянки, яка надавалась Відповідачу 3 ОСОБА_1 для її використання у підприємницькій діяльності, ним було незаконно оформлено (зареєстровано) право власності на об`єкт нежитлової нерухомості. Тобто, за характером спірних правовідносин даний спір направлений на вирішення саме господарського спору у порядку господарського судочинства, адже виник такий спір на думку Позивача саме через неповернення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки та внаслідок незаконної державної реєстрації його права власності на нежитлові будівлі і споруди на земельній ділянці, яка є комунальною власністю. При цьому, наявність додаткових позовних вимог до інших фізичних осіб Відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування та скасування права власності, які на думку Позивача є похідними від основних вимог Позивача вже стосуються цивільно-правових договорів, а тому, питання щодо їх недійсності мають розглядатись за правилами та у порядку цивільного судочинства. Таким чином, у даній справі Позивачем заявлено одночасно вимоги, частина яких підлягає розгляду в порядку господарського судочинства - відносно ОСОБА_1 , який зареєстрований , як ФОП і весь проміжок часу у спірних правовідносинах виступає як суб`єкт господарювання, а частина вимог заявлена у порядку цивільного судочинства - відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які уклали договір дарування, і суд позбавлений процесуальної можливості розглядати кілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 5 серпня 2021 року у справі №199/6042/19, якою було залишено без змін постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 червня 2020 року у справі №199/6042/19, із подібних спірних правовідносин щодо скасування права власності та в якій було зроблено правовий висновок щодо порушення правил об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтримали клопотання та просили їх задовольнити.

Представником позивача ОСОБА_6 заперечувала проти клопотань відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , надала письмові заперечення на клопотання про закриття провадження по справі, згідно яких вказу, що у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. В нашому випадку вирішення спірних правовідносин віднесено саме до цивільного судочинства, що насамперед виходить із самого предмета спору - скасування незаконної державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проведеної за фізичними особами, визнання недійсними договорів дарування укладених саме між фізичними особами. Відповідачами у справі, тобто особами які здійснили державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва є фізичні особи, серед яких ОСОБА_2 та ОСОБА_4 взагалі не є підприємцями. Так дійсно, за змістом частини першої статті 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Тобто, фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до частини другої статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Однак як матеріали справи так і долученні до клопотання про закриття провадження додатки не доводять, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 використовують об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку у підприємницькій діяльності саме як фізичні особи-підприємці. При цьому, наявність статусу підприємця у ОСОБА_1 не є належною підставою віднесення даного спору до господарського судочинства, так як наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини за її участю є господарськими. Таким чином, існування у період 2008-2013 років договірних правовідносин відносно спірної земельної ділянки між Криворізької міською радою та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 не вказує, що останній під час проведення первісної державної реєстрації права власності діє саме як підприємець. Бабільше, під час вирішення даного питання врахуванню підлягає постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №904/4933/15 (долучена до клопотанням від 15.05.2024) за позовом прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Криворізької міської ради про зобов`язання ФОП ОСОБА_1 повернути Криворізькій міській раді земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0222, де у пункті 5.20. судом касаційної інстанції надавалась оцінка твердженням ОСОБА_1 про те, що фактичним користувачем земельної ділянки є третя особа, яка придбала у нього будівлю. Разом з тим надаємо і касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 подану до Верховного Суду в липні 2022 року, де на 16 та 20 сторінці вказано що він не є землекористувачем спірної земельної ділянки так як 18.08.2020 ділянка вибула з його користування. В означеній касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що його землекористування припинилось в силу положень законодавства України під час відчуження майна іншій особі та зазначає, що він не є ні власником не користувачем об`єкта незавершеного будівництва розташованого не спірній земельній ділянці. Відносно актів обстеження, то на 21 сторінці скарги ОСОБА_1 зазначає, що вони не спростовують наявну в Державному реєстрі речових прав інформації. Така позиція у справі №904/4933/15 є діаметрально протилежною позиції у справі №211/5176/21. ОСОБА_1 вочевидь діє не добросовісно вказуючи в рамках даного спору про подальше використання спірного об`єкта нерухомого майна в рамках договору про спільну діяльність. Також не може бути підставою для віднесення даного спору до господарського судочинства долучений до клопотання договір про спільну діяльність від 16.09.2009 укладений між фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , де предметом договору є участь у будівництві об`єкту майнового комплексу з подальшим рівним розподілом прибутку від діяльності такого комплексу. В даному випадку Криворізька міська рада критично ставиться до того, що такий договір взагалі діяв станом на серпень 2018 року, адже право власності зареєстровано на об`єкт незавершеного будівництва, тобто в силу приписів статті 331 ЦК України зареєстровано право власності на матеріали, які були використані в процесі будівництва, При цьому дозвіл на виконання будівельних робіт відповідачами не отримувався. Здійснення будівельних робіт без отримання відповідних на те дозвільних документів забороняється. З викладеного вбачається, що умови договору про спільну діяльність сторонами взагалі не виконуються, будівництво не здійснюється, а відтак стверджувати про розподіл прибутку підстави відсутні. Укладення між фізичними особами: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договору про спільну діяльність не може бути підставою віднесення даного спору до господарської юрисдикції, тим паче з огляду на предмет наявного в рамках даної справи спору. У період з 30.09.2004 до 15.04.2011 на території України діяв затверджений наказом Державної податкової адміністрації України порядок ведення податкового обліку результатів спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, розроблений на виконання підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Означений Порядок підлягав застосовуванню особою, яка уповноважена іншими сторонами згідно з умовами договору про спільну діяльність вести облік результатів спільної діяльності (далі - уповноважений платник), та учасниками такого договору. За пунктами 6, 8 вказаного Порядку облік результатів спільної діяльності ведеться уповноваженим платником окремо від обліку результатів іншої господарської діяльності такого платника. Уповноважений платник несе відповідальність за утримання та перерахування до бюджету податку, який було обчислено від спільної діяльності. Також у період з 30.09.2004 до 15.04.2011 на території України діяв наказ Державної податкової адміністрації України від 30.09.204 №571, яким була затверджена форма Звіту про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи, Порядку його складання та Порядку ведення податкового обліку результатів спільної діяльності. Форма податкової декларації про результати спільної діяльності на території України без створення юридичної особи у період до 31.12.2013 була встановлена наказом Міністерства фінансів України від 28.10.2011 №1352. А відтак у період з дати нібито укладення договору про спільну діяльність 16.09.2009 до 31.12.2013 обов`язковим було оподаткування такої діяльності із поданням відповідної форми податкової декларації, що у свою чергу підтверджує дійсну дію такого договору. Проте, жодні докази, зокрема щодо оподаткування спільної діяльності за договором від 16.09.2009 стороною відповідачів не надано, а відтак факт дії Договору про спільну діяльність є недоведеним. Також представник позивача вважає недоречними посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 08.08.2022 у справі №521/6349/20 та від 05.06.2024 у справі №920/1191/23, адже предмет, підстави та суб`єктивний склад учасників вказаної справи не подібним до нашого спору в рамках даної судової справи №211/5176/21. Підсумовуючи викладене, беручи до уваги, що всі відповідачі у справі є фізичними особами і спір стосується їх цивільних прав вбачається, що розгляд даної позовної заяви в будь-якому випадку має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

28.09.2025 року від В.О Штефана надійшла відповідь на заперечення представника позиваач згідно якої, вазує, що згідно доводів позивача саме ФОП ОСОБА_1 використовує спірну земельну ділянку, і на час звернення із позовом до суду, та ухиляється від повернення земельної ділянки, яка виділялася йому для здійснення підприємницької діяльності, тобто за характером спірних правовідносин даний спір направлений на вирішення саме господарського спору у порядку господарського судочинства. Таким чином, якщо слідувати тій позиції Позивача, що для нього у даному випадку ключовим є скасування права власності, яке зареєстровано за цивільною особою, яка не мас статусу суб`єкта господарювання, то слід дійти висновку, що у даній справі Позивачем заявлено одночасно вимоги, частина яких підлягає розгляду в порядку господарського судочинства - відносно ОСОБА_1 , а частина в порядку цивільного судочинства - відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , однак, суд позбавлений процесуальної можливості розглядати кілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 05.08.2021 у справі №199/6042/19, якою було залишено без змін постанову Дніпровського апеляційного суду від 26.06.2020 у справі №199/6042/19, із подібних спірних правовідносин щодо скасування права власності та в якій було зроблено правовий висновок щодо порушення правил об`єднання в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства. У подальшому Позивач неодноразово уточнив позовні вимоги та у кінцевій редакції просить скасувати право власності, яке було зареєстровано за суб`єктом господарювання - ФОП ОСОБА_1 . Наведена Позивачем судова практика не спростовує тих обставин, що даний спір підсудний господарському суду, з огляду на фактичні обставини даної справ та її доказову базу. Також, наведена Позивачем судова практика не спростовує тих правових позицій Верховного суду, які наведені у клопотанні про закриття провадження у справі та у даній відповіді на заперечення Позивача. У своїх запереченнях Позивач посилається, зокрема, на правову позицією, що викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №686/19389/17, від 09.10.2019 у справі №209/1721/14-ц в частині того, що для встановлення факту користування відповідачем земельною ділянкою з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності нею як ФОП на цій земельній ділянці, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру. У матеріалах даної справи вже наявні докази, які надані самим Позивачем - акти обстеження земельної ділянки від 03.04.19, від 10.07.20, від 15.06.21, згідно яких за доводами позовної заяви, земельна ділянка не повернута та й надалі використовується у комерційних цілях - ФОП ОСОБА_1 . Щодо доводів Позивача про те, що наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини за її участю є господарськими, то слід зауважити, що земельна ділянка була виділена суб`єкту господарювання для здійснення на ній підприємницької діяльності, а у подальшому було укладено відповідний договір оренди із ФОП та надано суб`єкту господарювання усі необхідні дозвільні документи із будівництва саме, як ФОП. До того ж, з метою захисту своїх прав Позивач вже звертався саме до господарського суду, оскільки у зв`язку із даними обставинами захищав своє господарське право, а не цивільне. Станом на час розгляду господарської справи №904/4933/15 Позивач був обізнаний ро наявність зареєстрованого права власності за ОСОБА_2 , однак, позовні вимоги не точнював, ОСОБА_2 до участі у справі не залучав, тощо та не бажав здійснювати захист свої господарських інтересів за належною підсудністю саме у господарському суді. Натомість, в порушення норм процесуального права Позивач подав позов до місцевого суду без зазначення у позові відповідачем ФОП ОСОБА_1 задля того щоб відкрити провадження у місцевому суді, а у подальшому вдалось до його залучення в якості співвідповідача але без зазначення статусу ФОП. При цьому, позиція Відповідача - ФОП ОСОБА_1 , яка була викладена у касаційній скарзі по справі №904/4933/15 зводиться до того, що оскільки будівлі та споруди перебувають у власності іншої особи, які він не може знести, то й відповідно він не може звільнити земельну ділянку та повернути її Позивачу. Понад те, позиція сторони в іншій справі не є доказом у поточній справі. Навіть якщо сторона в іншій справі давала свідчення або висловлювала певну позицію, це не означає, що ця інформація є доказом у іншій справі, яка розглядається окремо. У постанові Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №904/4933/15 на яку посилається Позивач констатовано факт того, що на спірній земельній ділянці зареєстровано право власності на незавершене будівництво, а тому, земельна ділянка не вибула із користування ФОП ОСОБА_1 . Тобто, і на сьогоднішній день землекористувачем є суб`єкт господарювання - ФОП ОСОБА_1 , що свідчить про наявність господарського спору, адже Позивач намагається захистити своє господарське право на земельну ділянку. Протиправні дії посадових осіб Криворізької міської ради, які допустили прийняття такого незаконного рішення Криворізької міської ради № 3884 від 14.05.2010р., потягли тяжкі наслідки для ФОП ОСОБА_1 , що підтверджено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2011 по справі №2а-423/10/0408, та можуть призвести до позбавлення права власності вже ОСОБА_2 . Договір про спільну діяльність було укладено строком на 25 років та у судовому орядку він не визнаний недійсним. Щодо посилань Позивача на висновки, які були наведені у постанові Верховного Суду від 27.09.2023 у справі №161/16214/18, то слід зауважити, що у ній спірне питання стосувалось набуття права власності на майно у порядку спадкування між особами, які не були суб`єктами господарювання, в той час, коли між померлим та позивачем був договір про спільну діяльність та спірне питання не виникало щодо фізичних осіб, які є суб`єктами господарювання, договорів оренди земельної ділянки із суб`єктами господарювання не укладалось, а також, проектна документація із будівництва була розроблена для громадянина без статусу ФОП. До того ж, питання щодо підсудності справи №161/16214/18 господарському суду не вирішувалось та правових висновків у цій частині Верховним судом не робилось. Більш того, спірні питання які виникають із правовідносин спадкування (щодо розподілу майна, визнання права на спадщину, встановлення факту прийняття спадщини, тощо), вирішуються виключно в порядку цивільного судочинства. Щодо доводів Позивача про те, що нібито «всі відповідачі у справі є фізичними особами і спір стосується їх цивільних прав вбачається, що розгляд даної позовної заяви в будь- якому випадку має здійснюватися в порядку цивільного судочинства», то зазначене не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи та наявними у ній доказами, а також, рішеннями господарських судів по справі №904/4933/15 з якого вбачається, що Позивач вже звертався до господарського суду, однак, діючи недобросовісно та вводячи суд в оману намагається штучним чином змінити підсудність на цивільну (не зазначивши у позові про наявність статусу ФОП у ОСОБА_1 ), що є грубим порушенням норм процесуального права.

30.09.2025 року представником позивача ОСОБА_6 подано заперечення на клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про залишення позову без розгляду, в яких вказує, що участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. У відповідності до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частини четверта, п`ята статті 188 ЦПК України). Таким чином, зазначеними нормами процесуального права передбачено право позивача (за відсутності передбачених частинами четвертою, п`ятою статті 188 ЦПК України підстав) пред`явити позов до кількох відповідачів, об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин. Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються. Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Зі змісту позовної заяви Криворізької міської ради вбачається, що спір стосується проведення ОСОБА_1 незаконної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди автостоянки, за відсутності відповідних правовстановлюючих документів, які підтверджують підстави набуття ним права власності на вказаний об`єкт. Та подальше відчуження, протягом декількох днів серпня 2018 року, неправомірно зареєстрованого ОСОБА_1 майна, з метою приховати такі незаконні дії, близькому родичу, спочатку ОСОБА_4 , а потім - ОСОБА_2 . Отже, заявлені позовні вимоги: пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами; об`єднані одним і тим самим способом захисту прав позивача. Більш того заявлені в позові вимоги №2, 3, 4, 5, 6, 7 є похідними від заявленої вимоги №1, адже можуть бути задоволені за умови задоволення вимоги №1. У зв`язку з викладеним вбачається, що позовні вимоги заявлені у цій справі в повній відповідності до процесуального закону об`єднані Криворізькою міською радою в одній позовній заяві і таке об`єднання не має наслідком утруднення вирішення спору, а навпаки, дає можливість досягти процесуальної економії.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, слід відмовити з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У пункті 3 частини першої статті 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 492/1519/15-ц, провадження№ 14-558 цс 19.

Наявність статусу підприємця у ОСОБА_1 не є належною підставою віднесення даного спору до господарського судочинства, так як наявність у фізичної особи статусу суб`єкта господарювання не означає, що усі правовідносини за її участю є господарськими.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 910/16713/15 та від 17 жовтня 2018 року у справі № 922/2972/17.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (висновки, сформульовані у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10, від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 216/181/16-ц).

Вказаний висновок підтримано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 331/5054/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 року у справі №911/4144/16 (п. 7.3) зазначив, що справи у спорах, що виникають із земельних відносин, у яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, проте предмет спору в яких безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичних осіб, підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Зважаючи на характер правовідносин у цій справі, суд дійшов висновку, що спір який виник між позивачем та відповідачем відноситься до цивільних спорів.

Таким чином, даний спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити.

Крім того, стосовно клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог, суд зазначає.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).

Статтею 50 ЦПК України встановлено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

У відповідності до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам (частини четверта, п`ята статті 188 ЦПК України).

Таким чином, зазначеними нормами процесуального права передбачено право позивача (за відсутності передбачених частинами четвертою, п`ятою статті 188 ЦПК України підстав) пред`явити позов до кількох відповідачів, об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Статтею 185 ЦПК України визначені підстави залишення позовної заяви без руху та повернення заяви. Згідно пункту 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України заява повертається у випадку, коли зокрема порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Разом з тим, коли заявлені в одному позові вимоги є однорідними або співвідносяться як основна та похідна та не підпадають під заборони, визначені у частинах четвертій, п`ятій статті 188 ЦПК, у суду відсутні підстави для повернення позовної заяви. У цьому разі суд, насамперед, має керуватися змістом самої позовної заяви, обставинами та доказами, якими обґрунтовано позов.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» об`єднання позовних вимог не допускається, коли відсутня спільність предмета позову.

Аналогічна позиція міститься у постановах Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2024 року у справі № 638/6988/23, від 06 грудня 2023 року у справі № 757/35715/19-ц, від 04 жовтня 2023 року у справі № 204/10419/22, від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21, від 18 травня 2022 року у справі № 759/10401/15-ц.

Зі змісту позовної заяви Криворізької міської ради вбачається, що спір стосується проведення ОСОБА_1 незаконної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди автостоянки, за відсутності відповідних правовстановлюючих документів, які підтверджують підстави набуття ним права власності на вказаний об`єкт. Та подальше відчуження, протягом декількох днів серпня 2018 року, неправомірно зареєстрованого ОСОБА_1 майна, з метою приховати такі незаконні дії, близькому родичу, спочатку ОСОБА_4 , а потім - ОСОБА_2 .

В рамках даної судової справи предметом спору є виключно об`єкт нерухомого майна - будівлі та споруди автостоянки, право власності на який зареєстровано за відсутності відповідних правовстановлюючих документів. Водночас вимога про усунення перешкод у користування Криворізькою міською радою спірною земельною ділянкою заявлена до ОСОБА_2 , який не є підприємцем.

Отже, заявлені позовні вимоги: пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами; об`єднані одним і тим самим способом захисту прав позивача.

Більш того заявлені в позові вимоги №2, 3, 4, 5, 6, 7 є похідними від заявленої вимоги №1, адже можуть бути задоволені за умови задоволення вимоги №1.

У зв`язку з викладеним вбачається, що позовні вимоги заявлені у цій справі в повній відповідності до процесуального закону об`єднані Криворізькою міською радою в одній позовній заяві і таке об`єднання не має наслідком утруднення вирішення спору, а навпаки, дає можливість досягти процесуальної економії.

Відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 27.10.2021 у справі № 127/6686/21.

Отже, судом не встановлено порушення правил об`єднання позовних вимог, та відсутні підстави, які унеможливлюють розгляд справи, тому в задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 182-183, 247, 255-256, 258-261, 352-355 ЦПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі № 211/5176/21 за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикова Кристина Олександрівна про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства - відмовити.

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про залишення без розгляду позовної заяви Криворізької міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Меньшикова Кристина Олександрівна про визнання недійсними договорів дарування та скасування державної реєстрації права власності, у зв`язку з порушенням правил об`єднання позовних вимог - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 20.10.2025 року о 10-00 год..

Суддя: Н. О. Сарат