ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/3051/17 (4-с/619/19/25) Головуючий суддя І інстанції Болибок Є. А.
Провадження № 22-ц/818/3885/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддівЯцина В.Б., Мальованого Ю.М., Маміної О.В., за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 29 травня 2025 року, у справі №619/3051/17, за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Тетяни Олександрівни у виконавчому провадженні № 57416300 у м. Полтава,

в с т а н о в и в:

26 травня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до суду скаргу на бездіяльність державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Тетяни Олександрівни у виконавчому провадженні № 57416300 у місті Полтава, в якій просив суд: поновити термін на оскарження бездіяльності державного виконавця; визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Тетяни Олександрівни у виконавчому провадженні № 57416300, яка полягає у невиконанні виконавчих дій, передбачених частинами першою-четвертою статті 641 Закону України «Про виконавче провадження» у справі № 619/3051/17 за адресою: м. Полтава, провулок Стешенка, 6-27 січня 2025 року о 10:00 годині, 28 січня 2025 року о 10:00 годині, 30 січня 2025 року о 17:00 годині, 01 лютого 2025 року о 17:00 годині, 24 лютого 2025 року о 10:00 годині, 25 лютого 2025 року о 10:00 годині, 27 лютого 2025 року о 17:00 годині, 29 лютого 2025 року о 17:00 годині, 14 березня 2025 року о 17:00 годині.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 травня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення процесуального строку.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадніченко Тетяни Олександрівни у виконавчому провадженні № 57416300 у місті Полтава залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та вирішити питання про розгляд скарги по суті в суді першої інстанції. Скаргу розглядати з обов`язковою участю скаржника в режимі відеозв`язку з власних засобів зв`язку поза межами суду.

Також у апеляційній скарзі ОСОБА_1 подав заяву про відвід суддям Харківського апеляційного суду Маміній О.В., Яцині В.Б., Мальованому Ю.М., Пилипчук Н.П.

На обґрунтування вказав, що вказані судді розглядали інші апеляційні скарги ОСОБА_1 з приводу виконання рішення суду щодо визначення порядку його спілкування з дитиною, але результат їх розгляду на думку заявника свідчить про їх неможливість об`єктивно та відповідно до закону і норм міжнародного права розглянути його поточну скаргу.

Вказав, що подає апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду, який неодноразово розглядав подібні скарги скаржника та припускався тих самих помилок процесуального права та інших порушень, поводився неетично, вчиняв дії що порочать звання судді та підривають авторитет правосуддя. Отже мусимо виразити недовіру наступним суддям: Маміна О. В., Яцина В.Б., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким неодноразово впродовж розгляду скарг скаржника у виконавчому провадженні №57416300 заявлялися відводи та прохати заявити самовідвід від розгляду поточної скарги скаржника відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів та статей 56, 57, 106 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Заява мотивована тим, що колегія вказаних суддів розглядала тотожні справи за його участю та йому безпідставно, на його думку, відмовила, тому вважав, це є підставою для відводу колегії суддів.

Просив прийняти та задовольнити заяву про відвід суддів Маміній О.В., Яцині В.Б., Мальованому Ю.М., Пилипчук Н.П.

Також, 16.10.2025 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав заяву про відвід, у якій просить задовольнити заяву про відвід суддів - Яцина В.Б., (суддя-доповідач), Мальований Ю.М., Маміна О. В. у справі №619/3051/17 провадження 22-ц/818/3885/25. Розглядати заяву про відвід з обов`язковою участю скаржника в режимі відеоконференції з власних засобів зв`язку поза межами суду.

Вказав, що ОСОБА_4 скаржник за первісної скаргою неодноразово заявляв відводи суддям Яцина В.Б., Мальованого Ю.М., Маміна О. В. у подібних скаргах у справах №619/3051/17, №619/4720/18, №619/414/22, №619/4451/23, №619/6681/24, №619/10103/24 (копії заяв про відвід зазначеним суддям додаємо), які пов`язані з контролем за виконанням судових рішень. Також скаржник посилався на допущені порушення матеріального права у справі №619/4720/18 з боку головуючого судді суддів ОСОБА_5 та судді Бурлака І. В., які були визнані Верховним судом. Де ключовим було застосування норми матеріального права (Декларації про права людини) яка не ратифікована в Україні відтак не може бути застосована.

Отже всі розгляди всіх скарг та позовів стосуються порушення прав дитини на контакт з рідним батьком з боку матері. Наразі це питання набуває надзвичайно вагомого значення через воєнний стан в Україні, який судді, виконавці та боржник використовують як привід для грубих тривалих порушень як діючих судових рішень так і контролю за виконанням таких рішень.

На думку скаржника відсутність належного (передбаченого законом) судового контролю за виконанням судових рішень по контакту з дитиною призвело до численних звернень до суду скаржника. Це системна помилка суддів всіх інстанцій, які на погляд скаржника не розуміють суті судового рішення, його обов`язковості для відповідача та негативних наслідків у разі його невиконання для сімейних відносин дитини та батька. Звісно скаржник не може змусити суд приймати законні рішення, а єдиним законним захистом від порушень процесуальних та матеріальних норм права з боку суддів є обґрунтований їх відвід від розгляду таких справ. Останнім часом спостерігається тривала затримка розгляду скарг скаржника, що негативно відображається на захисті порушених прав. Так у зазначеній справі

судовий розгляд призначений через три місяці після надходження апеляційної скарги. Звісно такий термін є порушенням процесуальних норм права. Нажаль судді які тривалий час порушують норми матеріального та процесуального права навряд чи можуть в подальшому змінити свій підхід у вирішенні справ пов`язаних з захистом порушених прав малолітньої дитини. Це наглядно доводить неодноразові розгляди скарг на бездіяльність державного виконавця де за участю вищенаведених суддів не визнавалась бездіяльність при її фактичної наявності. Тобто судді не діяли в першу чергу в інтересах та на захист порушених прав дитини, не розглядали скарги в межах заявлених вимог (конкретних норм ЗУ «Про виконавче провадження»). Наслідки такого кривосуддя наступні: З 2017 року матір порушує права дитини. У 2018 році прийнято постанову у справі №619/3051/17. Але матір продовжує порушувати права дитини. У 2020 році прийнято постанову ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) у справі №619/4720/18 що свідчить що матір не припинила порушувати права дитини. У 2023 році прийнято рішення суду у справі №619/414/22 що свідчить що матір не припинила порушувати права дитини. У 2024 році прийнято рішення суду у справі №619/4451/23 що свідчить що матір не припинила порушувати права дитини. На початку збройної агресії матір находилась у примусовому виконанні рішення суду у справі №619/3051/17 по якому зараз розглядаються чисельні скарги на бездіяльність державного виконавця. За весь час збройної агресії матір не виконала рішення суду та жодним чином не намагалась контактувати зі скаржником для вирішення питання (наприклад відео дзвінки тощо). Фактично переховує дитину у невідомому місці. Суди тривають з 2023 року. Судді ОСОБА_5 , Мальованого Ю.М., Бурлака І.В. намагаються переконати скаржника, що державний виконавець відповідно до покладених на нього обов`язків але жодних дій для перевірки виконання рішення суду боржником не було вчинено. Тобто підстав вважати що рішення не виконується боржником немає.

Відтак всупереч статті 129-1 Конституції України судді Яцина В.Б., Мальованого Ю.М., Маміна О. В. не здійснюють контроль за виконанням судового рішення по справі №619/3051/17. Наразі скаржник має декілька висновків судових експертів психологів щодо вчинення домашнього насильства з боку матері та два рішення суду про заподіяння моральної

шкоди. Що лише підтверджує відсутність належного контролю за виконанням судового рішення з боку суддів всіх інстанцій. Звертаємо увагу що державний виконавець з березня 2024 року виконує свої обов`язки з перевірки виконання рішення суду боржником, а судді досі розглядають скарги на бездіяльність державного виконавця та протизаконно вирішують що виконавець законно бездіяв! Не зрозуміло що повинно переконати суддів для вирішення справи у законний спосіб.

Скаржником неодноразово наводились практика Європейського суду, висновки Верховного суду, положення Міжнародної Конвенції «Про права дитини», Міжнародної Конвенції «Про права людини», вимоги статей 19, 51, 55, 129, 129-1 Конституції України, ЗУ «Про охорону дитинства», Сімейний кодексу України, вимоги статті 64-1 ЗУ «Про виконавче провадження» але суд не використовує наведені матеріальні норми права та порушує процесуальні норми права та права скаржника та його сина.

Скаржник неодноразово подавав заяву про відвід суддям але кожного разу йому було

безпідставно відмовлено.

Згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах

«Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») вимога «безсторонності» характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий -у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін. Тобто, наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критерієм. Жодний факт, яким створюється навіть підозра у втручанні у процес правосуддя, не повинен мати місця. Сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та неупередженості суддів розгляді даної справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до обєктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі і сумніву щодо реалізації права на справедливий судовий розгляд. Другим показником Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією ООН 27.07.2006 року №2006/23 визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів. Суддя по можливості обмежує себе у здійсненні дій, що можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та виносити рішення у справах. Перед розглядом справи (про який відомо, що він відбудеться, або це тільки передбачається) суддя утримується від будь-яких коментарів, що могли б з огляду на розумну оцінку ситуації якимось чином вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів у справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи втому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або втому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема, у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

Додаємо інші заяви про відвід, що підтверджує системність звернень скаржника через незаконну та не етичну поведінку суддів.

Частиною 3 статті 40 ЦПК України передбачено, що якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Перевіривши доводи заяви ОСОБА_1 судова колегія вважає, що законні підстави для задоволення відводу відсутні, виходячи з наступного.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2025 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Яцина В.Б., судді Мальований Ю.М., Маміна О.В. (а.с.25-26).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.06.2025 справу було витребувано з суду першої інстанції.

У зв`язку із відпусткою судді Маміної О.В., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 визначено склад колегії суддів: суддя-доповідач Яцина В.Б., судді Мальований Ю.М., Пилипчук Н.П. (а.с.31-32).

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 01.07.2025 по справі відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 16 жовтня 2025 року.

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Так, частинами 1 та 2 статті 36 ЦПК України передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, щокожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У пунктах 104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Як вбачається з усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

З доводів заявленого відводу вбачається, що його підставою є незгода ОСОБА_1 з судовими рішеннями колегії суддів по аналогічним справам, під час розгляду яких ОСОБА_1 було здебільшого відмовлено у задоволенні апеляційних скарг. Він припускає, що судді упереджені та очевидно не мають достатньо кваліфікації, щоб правильно, тобто - на його користь, розглянути його апеляційної скарги.

Однак, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання сама по собі не може бути підставою для відводу (частина 4 статті 36 ЦПК України).

Судова колегія констатує відсутність будь-яких підстав стверджувати, що колегія судів виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного. Той факт, що ОСОБА_1 здебільшого відмовляли у задоволенні його апеляційної скарг по іншим справам не є ознакою неможливості суддів правильно, відповідно до норм національного та міжнародного права, за відсутності підтвердженої інформації, що такі рішення суду апеляційної інстанції були упередженими стосовно заявника, або судді припустилися грубих помилок у заяві не наведено.

У справі відсутні та ОСОБА_1 не надав до суду докази прямої або побічної заінтересованості колегії суддів у розгляді даної справи, які б викликали обґрунтовані сумніви у їх неупередженості і об`єктивності, що має ґрунтуватися лише на фактичних обставинах, а не на припущеннях (рішення Європейського суду з прав людини від 26 вересня 2019 року у справі «Іліє проти Румунії»).

Наведене свідчить про недоведеність заяви ОСОБА_1 про відвід щодо підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України, та зводиться лише до його необґрунтованої незгоди з судовими рішеннями в інших справах.

Враховуючи викладене, вважаємо, що підстав для відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та об`єктивних даних, які свідчили б про наявність обставин, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності складу колегії суддів у даному випадку немає.

Також не розглядається щодо судді Пилипчук Н.П., оскільки вона наразі не бере участь у судовому розгляді поданої ним апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судова колегія вважає, що заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Яцина В.Б., Мальованому Ю.М., Маміної О.В., необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Яцина В.Б., Мальованого Ю.М., Маміної О.В. залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її підписання, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 21 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

О.В.Маміна.