Справа № 675/1366/25
Провадження № 2/675/788/2025
У Х В А Л А

20 жовтня 2025 року Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого - судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання Хом`як І. Г., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки - адвоката Каруна В. П., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Руденка Д. В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Ізяслав за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У провадженні Ізяславського районного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Під час підготовчого провадження 20 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду через свого представника адвоката Руденка Д. В. зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю із заявою про поновлення строку для подання вказаного позову, яка мотивована вжиттям відповідачем заходів щодо встановлення об`єму майна подружжя та проведенням експертизи з метою визначення ринкової вартості спірного транспортного засобу.

Заслухавши думку учасників справи та їх представників, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Однак право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання зі сторони держави та зі сторони держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Права та обов`язки учасників справи визначені статтею 43 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

На учасників справи покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 49, частини 1 статті 193 ЦПК України відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відзив на позовну заяву подається відповідачем у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина 1 статті 191 ЦПК України)

Відповідно до частин 2, 3 статті 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Аналіз указаних процесуальних норм права дає підстави для висновку, що при прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є ефективний захист прав та інтересів особи.

Для реалізації цієї мети суд забезпечує дотримання основних засад (принципів) цивільного судочинства, до яких, зокрема, відносяться рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін, диспозитивність та пропорційність.

Сутність принципу процесуальної рівності сторін полягає у тому, що сторони у цивільному процесі наділяються рівними процесуальними правами та несуть рівні процесуальні обов`язки незалежно від свого процесуального статусу. У поєднанні з принципом змагальності сторін і диспозитивності досягається реальна рівність сторін у процесі.

Сторони зобов`язані реалізувати свої права та виконати свої обов`язки в межах установлених законом або судом процесуальних строків. Одночасно має бути дотримано принцип розумності цих строків.

Зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, який подається у строк для подання відзиву та заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Згідно з частиною 3 статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Таким чином, встановлений судом строк для подання відзиву на позовну заяву є процесуальним строком, встановленим судом, який трансформується у процесуальний строк, встановлений законом щодо пред`явлення зустрічного позову.

Положення частини 1 статті 193 ЦПК України не містять приписів щодо можливості подачі зустрічного позову поза межами строку для подання відзиву.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Встановлення процесуальних строків законом або судом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків, при цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

За приписами статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Перелік поважності причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Отже, наведені норми права свідчать, що право відповідача подати зустрічний позов для його спільного розгляду з первісним позовом не є абсолютним. Зазначене право може бути реалізовано за умови дотримання загальних правил подання позовів, а також правил пред`явлення зустрічних позовів, встановлених процесуальним законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою судді від 25 серпня 2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Також роз`яснено відповідачу, що він має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були вручені ОСОБА_2 29 серпня 2025 року, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд зазначає, що саме з часу отримання цих документів має відраховуватися строк для подання відзиву та зустрічного позову, що також підтверджується змістом ухвали про відкриття провадження у справі.

Тому, починаючи з 30 серпня 2025 року для ОСОБА_2 розпочався строк для подання зустрічного позову, який закінчився 15 вересня 2025 року (закінчення строку припало на вихідний день).

Однак протягом визначеного п`ятнадцятиденного строку з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі відповідач до суду із зустрічним позовом не звернувся.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що протягом визначеного законом п`ятнадцятиденного строку сторона відповідача взагалі вживала будь-яких заходів для підготовки зустрічної позовної заяви та збирання доказів, які вона вважала за необхідне подати разом із нею.

Слід також зауважити, що з ордеру серії ВК № 1188263 від 10 вересня 2025 року вбачається, що договір про надання правничої допомоги № 05/09-2025 укладено між ОСОБА_2 та його представником адвокатом Руденком Д. В. ще 05 вересня 2025 року та з того часу відповідач мав можливість отримати кваліфіковану правову допомогу та реалізовувати свої процесуальні права через представника.

Однак, як зазначено вище, будь-яких доказів на підтвердження вжиття відповідних заходів для подання зустрічного позову протягом строку з 30 серпня 2025 року по 15 вересня 2025 року стороною відповідача не надано.

Натомість у першому підготовчому судовому засіданні 24 вересня 2025 року представник відповідача адвокат Руденко Д. В. подав до суду клопотання про витребування доказів, зазначивши, що сторона відповідача після витребування відповідних доказів судом має намір використати своє право на подання зустрічного позову до суду.

Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року в задоволенні даного клопотання було відмовлено.

Тільки 23 вересня 2025 року, тобто після спливу встановленого законом строку на подання зустрічного позову, представник відповідача звернувся до територіального сервісного центру № 6845 з адвокатським запитом із метою отримання доказів придбання та відчуження відповідачкою за зустрічним позовом ОСОБА_1 транспортного засобу марки «Volkswagen Touran».

Незважаючи на те, що відповідь на зазначений адвокатський запит датована 24 вересня 2025 року, лише 07 жовтня 2025 року сторона відповідача звернулася до судового експерта з метою проведення експертизи та 16 жовтня 2025 року складено відповідний висновок за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 2360 від 16 жовтня 2025 року.

20 жовтня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Руденко Д. В. подав зустрічний позов, в якому, зокрема, просив поновити строк для подання зустрічного позову та прийняти даний зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 675/1366/25.

В обґрунтування поважності пропущеного строку посилається на те, що з метою встановлення об`єму майна, яке є спільним майном сторін, набутим за час шлюбу, ним було заявлено до суду клопотання про витребування інформації щодо придбання та відчуження ОСОБА_1 транспортного засобу марки «Volkswagen Touran», однак у задоволенні даного клопотання було відмовлено. У зв`язку з тим, що стороною відповідача вживалися заходи щодо отримання доказів реєстрації спірного транспортного засобу за іншою особою та його вартості, вважає причини пропуску строку поважними, тому просить його поновити.

Однак, на думку суду, підстави для поновлення строку для подання зустрічного позову в даному випадку відсутні, оскільки необхідність витребування позивачем певних доказів не зупиняє та не перериває такі строки. При вирішенні цього питання суд також враховує, що сторона відповідача не надала доказів на підтвердження того, що протягом визначеного законом п`ятнадцятиденного строку взагалі вживалися будь-які заходи для підготовки і подання зустрічної позовної заяви та необхідних додатків.

Доводи відповідача про те, що він не міг подати зустрічний позов, допоки не отримав усю належну інформацію про автомобіль марки «Volkswagen Touran», суд відхиляє.

Так, норми процесуального законодавства передбачають, що відлік строку на подання відзиву на позовну заяву та зустрічної позовної заяви пов`язується саме з постановленням ухвали про відкриття провадження в справі, а не у зв`язку із з`ясуванням певних обставин у справі. Ба більше, зустрічний позов пред`явлено не лише щодо транспортного засобу марки «Volkswagen Touran», про який йдеться у відповіді територіального сервісного центру № 6845 та висновку експерта № 2360 від 16 жовтня 2025 року, а й щодо іншого майна, яке ОСОБА_2 просить визнати особистою приватною власністю, а саме: автомобіля марки «Skoda Superb», тобто про існування якого відповідачу було достеменно відомо усі необхідні обставини.

Крім того, у зустрічному позові ОСОБА_2 зазначає, що автомобіль марки «Volkswagen Touran» було придбано ним та ОСОБА_1 у шлюбі, що свідчить про обізнаність про таке майно до отримання відомостей із сервісного центру.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 176 ЦПК України якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Тому посилання відповідача на необхідність проведення оцінки спірного транспортного засобу марки «Volkswagen Touran» для сплати судового збору як на підставу для поновлення строку для подання зустрічного позову є помилковими, адже ОСОБА_2 вправі був звернутися при поданні свого позову до суду з клопотанням про попереднє визначення розміру судового збору.

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені ОСОБА_2 підстави пропуску строку на подання зустрічного позову не є поважними.

Ураховуючи те, що відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом тільки 20 жовтня 2025 року, тобто із значним пропуском строку, встановленого законом, та ним не наведено обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для учасника судового процесу на вчинення процесуальної дії, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 193 та частини третьої статті 194 ЦПК України і повернути зустрічну позовну заяву заявнику.

Також суд зауважує, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності, а також стимулюють учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Натомість відповідачу ОСОБА_2 слід роз`яснити, що він має право подати позов на загальних підставах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv.UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 43, 44, 126, 127, 176, 189, 191-194, 197, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Руденка Дмитра Володимировича про поновлення строку для подання зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю повернути ОСОБА_2 разом з доданими до неї документами.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що він має право подати позов на загальних підставах.

Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів даної справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали суду. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 21 жовтня 2025 року.

Суддя: В. І. Столковський