06.10.2025 Справа № 363/3104/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючогосудді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Пчолкіну М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачкою договірних зобов`язань по сплаті коштів за наданий кредит порушує питання про стягнення з останньої заборгованості в розмірі 10 535 грн. (3 500 грн. тіло кредиту, 4 340 грн. проценти за користування кредитом, 315 грн. комісія, 630 грн. додаткова комісія, 1 750 грн. - неустойка) за кредитним договором №03.12.2024-100000943 від 03 грудня 2024 року, а також понесені судові витрати в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Представник відповідачки подала до суду відзив, в якому просила в задоволенні позову відмовити. Зазначила, відповідачка із заборгованістю в розмірі 10 535 грн. не погоджується, вважає її необґрунтованою та належними, допустимими і достатніми доказами не підтвердженою, оскільки у матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів ОСОБА_2 саме у тих розмірах, що зазначені у позові.

Крім того, за змістом виниклих правовідносин щодо надання відповідачці фінансовою установою кредиту та з огляду на вимоги Глави 48 та параграфу 2 Глави 71 ЦК України, а також вимог Закону України «Про платіжні послуги», беручи до уваги вимоги ч. 3 ст. 12, п. 1 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, під час виконання кредитором своїх забов?язань по наданню кредитних коштів позичальнику, самим кредитором здійснюються такі дії, які повинні достатньо підтверджуватися договорами в тій формі і в тому змісті, в якому укладено між сторонами договірні правовідносини.

Отже, докази про них мають бути вже створеними і саме сторона позивача повинна доводити обставини, на які посилається в позові.

Відтак, сама по собі надана довідка сформована платіжним сервісом ТОВ «Універсальні платіжні рішення», не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин та доказом заборгованості. Інших документів, які б підтверджували отримання відповідачкою грошових коштів від позивача на умовах договору кредитування, так само як і розрахунку заборгованості, графіку погашення платежів, виписки по кредитному договору, позивачем не надано. Позивачем на обґрунтування позовних вимог до матеріалів справи також не надано виписки по рахунку, інших первинних документів, які б свідчили про виникнення у відповідачки за кредитним договором заборгованості.

Розрахунок заборгованості, який би дозволив перевірити правильність нарахування відсотків, а також, зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачкою умов кредитного договору у матеріалах справи відсутній, які саме умови спірного договору порушені відповідачкою встановити неможливо.

Разом з тим, доданий до позову розрахунок є документом, що складений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких його складено, доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач бути не може.

Також зазначила, що нарахування пені (неустойки) у розмірі 1 750 грн є незаконним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства України. У зв?язку з цим просила визнати нарахування зазначеної суми пені необґрунтованим та відмовити у її стягненні.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити. Зазначив, що кредитний договір №03.12.2024-100000943 від 03 грудня 2024 року підписано позивачем (кредитодавцем) за допомогою електронного підпису, а відповідачкою одноразовим ідентифікатором, надісланим у смс-повідомленні на його фінансовий номер . Відповідачка належність цього номера не заперечувала та факту його втрати на момент укладення договору не довела.

Вказав, що хронологія дій відповідачки в системі sgroshi.com.ua відображається в документі Log File, який підтверджує реєстрацію, вхід до особистого кабінету та введення одноразового коду для підписання договору. Під час акцепту відповідачка двічі підтвердила розуміння умов кредитування та добровільність їх прийняття.

Отже, сторони досягли згоди щодо істотних умов договору, а його підписання відповідачкою одноразовим ідентифікатором підтверджує належне укладення електронного правочину.

Що стосується видачі кредиту відповідачці та розрахунку заборгованості, то зазначив, що видача кредитних коштів підтверджується квитанцією №583923589 від 03 грудня 2024 року, яка є первинним платіжним документом у розумінні вимог Закону України «Про платіжні послуги» та, відповідно, належним, допустимим і достатнім доказом перерахування коштів відповідачу.

Кредитні кошти перераховано позивачем на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначений ним у кредитній заявці, через інтернет-еквайринг Ipay. Надання квитанції про перерахування підтверджує належне і повне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань.

При цьому, відповідно до п. 10 Положення, затвердженого постановою Правління НБУ від № 113 від 03 листопада 2021 року, договори, які передбачають безготівкове перерахування кредитних коштів на рахунок споживача, повинні містити номер електронного платіжного засобу у форматі ХХХХ НОМЕР_1 , а згідно п. 22 постанови НБУ від № 705 від 05 листопада 2014 (чинної на час укладення договору) та п. 64 постанови НБУ № 164 від 29 липня 2022 року зберігати повні реквізити платіжних інструментів заборонено.

Отже, під час оформлення заявки відповідачка самостійно зазначила свій повний номер картки (електронного платіжного засобу), а позивач, діючи відповідно до вимог чинного законодавства, права зберігати ці реквізити у договорах чи базах даних не мав.

З наданих до суду електронних доказів у паперовій формі (текст заявки, акцепт оферти) вбачається, що електронний платіжний засіб відповідачки має номер 4441-11XX-XXXX-8242, який вона вказала самостійно. Інших відомостей щодо рахунку відповідачки у позивача немає, оскільки така інформація є банківською таємницею відповідно до ст.ст. 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Отже, ТОВ «Споживчий центр» повністю виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 03.12.2024-100000943, надавши відповідачці кредитні кошти у передбаченому обсязі.

Доводи відповідачки про ненадання позивачем виписки з рахунку як первинного бухгалтерського документа є безпідставними, оскільки така виписка належить до інформації, що становить банківську таємницю і може бути розкрита лише у порядку, визначеному законом, коли позивач не є банківською установою, а діє як фінансова установа, яка надає кредити без відкриття рахунків, а тому банківськими виписками не володіє.

Що стосується нарахування неустойки, то зазначив, що Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, відповідно до якого з 24 січня 2024 року кредитодавцям дозволено нараховувати неустойку за прострочення. Отже, оскільки кредитний договір укладено 03 грудня 2024 року, вимога позивача про стягнення неустойки є законною і обґрунтованою.

В зв`язку з цим просив позовну заяву задовольнити, а справу розглянути у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що 03 грудня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №03.12.2024-100000943, який підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором Е788.

Відповідно до п.п. 1-4, 6-9, 17 кредитного Договору, дата надання/видачі кредиту 03 грудня 2024 року.

Сума кредиту 3 500 грн.

Строк, на який надається кредит 155 днів з дати його надання.

Дата повернення (виплати) кредиту 06 травня 2025 року.

Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі - «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Комісія, пов?язана з наданням кредиту (надалі «комісія за надання», «комісія»; економічна сутність - плата за надання кредиту) - 9% від суми кредиту та дорівнює 315 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 315 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів.

Неустойка - 52 грн. 50 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов?язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов?язання.

Із довідки ТОВ «СМ Універсал» №2208/25-2 від 22 серпня 2025 року вбачається, що на номер НОМЕР_2 03 грудня 2024 року о 12 год. 01 хв. доставлено смс-повідомлення з текстом «код підтвердження Е788 для Договору».

Із документу Log File вбачається хронологія послідовних дій відповідачки в системі sgroshi.com.ua, яка відповідно підтверджує реєстрацію, вхід до особистого кабінету та введення одноразового коду для підписання договору останньою.

04 січня 2024 року між ТОВ Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» укладено договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2, відповідно до умов якого платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати торговцю послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №16-0306 від 03 червня 2025 року, на рахунок ОСОБА_1 №508242 03 грудня 2024 року перераховано 3 500 грн., номер транзакції в системі iPay.ua - 583923589, видача за договором кредиту №03.12.2024-100000943.

Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості №03.12.2024-100000943 від 03 грудня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 10 535 грн., з якої: 3 500 грн. тіло кредиту, 4 340 грн. проценти за користування кредитом, 315 грн. комісія, 630 грн. додаткова комісія, 1 750 грн. неустойка.

Відповідачка взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушено.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою.

Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Пунктом 10 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий фінансовий кредит)» № 113 від 03 листопада 2021 року передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача (далі - кредитна операція), з урахуванням вимог п. 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу споживача сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР_1 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Пунктом 22 Постанови Правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» №705 від 05 листопада 2014 року (чинна на момент укладення кредитного договору) передбачено, що торговець зобов`язаний не копіювати електронного платіжного засобу чи його реквізитів та не вносити повного номера електронного платіжного засобу до облікових книг та/або до електронних баз даних комп`ютерних програм торговця тощо.

Ті ж самі положення передбачені п. 64 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» № 164 від 29 липня 2022 передбачено, що суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити.

Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, згідно яких сума заборгованості за кредитом складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 500 грн., заборгованості за процентами в розмірі 4 340 грн., заборгованості за комісією в розмірі 315 грн. та заборгованості за додатковою комісією в розмірі 630 грн., що в загальному розмірі становить 8 785 грн. грн. та сумнівів у суду не викликає.

Що стосується доводів представника відповідачки про те, що сформована платіжним сервісом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» довідка не є належним та достатнім доказом виникнення та існування між кредитором та відповідачем кредитних відносин і доказом заборгованості, а також доводи про те, що доданий до позову розрахунок не є первинним банківським документом, а відтак не є належним, допустимим і достатнім доказом, суд до уваги не приймає, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку.

Отже, довідка, сформована платіжним сервісом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про переказ коштів №583923589 від 03 грудня 2024 року у поєднанні з електронним кредитним договором та документом Log File, який містить хронологію дій відповідачки в особистому кабінеті, є належним, допустимим і достатнім доказом фактичного надання коштів та виникнення між сторонами грошового зобов`язання.

Крім того, факт отримання кредитних коштів за вказаним договором та належність відповідачці карткового рахунку № НОМЕР_3 , ОСОБА_1 не заперечує.

До того, остання, маючи доступ до свого рахунку, на підтвердження відсутності надходження від кредитора коштів на виконання укладеного договору, відповідної виписки, з якої б спростовувалися обставини позову, суду не надала.

Не надано відповідачкою й жодних належних, допустимих і достатніх доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією за користування кредитом. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача.

В свою чергу, позивачем надано суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження укладення кредитного договору, факту зарахування коштів на її картковий рахунок, що вказує на прийняття умов договору та користування кредитом.

Отже, пред`явлений позов в цій частині є обґрунтованим, відповідає вимогам Закону і підлягає задоволенню.

Що стосується питання про стягнення неустойки в розмірі 1 750 грн., яка нараховувалася ОСОБА_4 позивачем згідно п. 17 Договору, то суд зазначає наступне.

Так, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який діє і донині.

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

КЦС ВС в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 727/1033/21 зазначив, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 вказав, що з аналізу положень пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.

Оскільки проценти - це плата за користування чужими грошима (стаття 1048 ЦК України), а згідно з положенням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з 24 лютого 2022 року нараховані відповідно до вимог статті 625 ЦПК України інфляційні втрати підлягають списанню, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про стягнення з позичальника прострочених процентів за користування кредитними коштами (нараховані, але не сплачені) та інфляційних втрат за період до 23 лютого 2022 року

Судом встановлено, що прострочення відповідачем сплати платежів сталося під час дії воєнного стану, в той час, коли кредитор всупереч вимог Закону нараховував відповідачці неустойку за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором в розмірі 1 750 грн.

За таких обставин, оскільки вказану неустойку внаслідок невиконання зобов`язання нараховано позивачем під час дії воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, а не стягненню з відповідача.

Отже, нарахування неустойки відповідачці в розмірі 1 750 грн. на вимогах Закону та наявних матеріалах справи не ґрунтуються, є безпідставними та недоведеними, а доводи представника про це слушними, які суд бере до уваги.

З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи викладене, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які згідно ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідачку.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 265, 268, 279 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8 785 грн., а також судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп., а всього 11 207 (одинадцять тисяч двісті сім) грн. 40 (сорок) коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2025 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Споживчий центр», знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 133А, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя