Справа № 503/2373/24
Провадження № 2/503/236/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Новіцькій Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що вона та відповідач ОСОБА_2 з 04.05.1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 28.08.2023 року. За час шлюбу, а саме 01.11.1995 року, подружжям було набуто майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку, за згодою між ними, було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . При цьому, сторонами не досягнуто домовленості щодо порядку поділу майна , що є їх спільною сумісною власністю. У зв`язку з чим позивач пред`явила до відповідача через свого представника адвоката Мартинюка Ю.М. відповідний позов шляхом подання позовної заяви, в якій просить поділити в натурі майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

30.10.2024 року ухвалою суду (а.с.28-29) позовну заяву було залишено без руху із визначенням способу і строку для усунення недоліків.

02.12.2024 року ухвалою суду (а.с.48) у даній справі відкрито провадження та призначено проведення її розгляду в порядку загального позовного провадження. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали, згідно вимог ст. 190 ЦПК України, надіслано сторонам та отримано позивачем, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 та ч.7 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки 02.12.2024 року до електронного кабінету її представника адвоката Мартинюка Ю.М., про що свідчить довідка про доставку електронного документа (а.с.146), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 01.11.2024 року № 03-17/3822 (а.с.31), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що в сукупності свідчать відомості з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про результат надіслання поштою відправлення № 960 (а.с.147) та саме рекомендоване поштове відправлення № 960 (а.с.61-64), яке 31.12.2024 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) про відсутність адресата за вказаною адресою.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм процесуальним правом учасника справи, відзив на позовну заяву (відзив) не подав.

22.01.2025 року ухвалою суду (а.с.74-77) у даній справі було призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертиз, проведення яких доручено судовому експерту Тінкован Раїсі Дмитрівні, а провадження у справі зупинене на час проведення експертиз.

04.04.2025 року на адресу суду від судового експерта Тінкован Раїси Дмитрівни надійшов висновок експерта №01- 2025 складений нею 27.03.2025 року за результатом проведення експертизи (а.с.80-126), проведеної на підставі ухвали суду.

14.04.2025 року ухвалами суду (а.с.127-128) провадження у даній справі поновлено та продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів.

08.05.2025 року ухвалою суду (а.с.139-140) у даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

20.10.2025 року на адресу суду від судового експерта Тінкован Раїси Дмитрівни надійшли пояснення з долученням до них варіанту 2 порядку користування квартирою, яка є предметом спору у даній справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.1 і 2 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, як шляхом отримання судової повістки поштою, про що свідчить рекомендоване повідомлення № 971 про особисте вручення їй 02.10.2025 року поштового відправлення № 960, так і через свого представника адвоката Мартинюка Ю.М., шляхом доставлення 26.09.2025 року судової повістки до його електронного кабінету, про що свідчить відповідна довідка про доставку електронного документу (а.с.209). Окрім того суд додатково надіслав судову повістку позивачу у відповідності до Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, на номер її телефону, зазначений у позовній заяві (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, про що свідчить довідка від 25.09.2025 року про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с.208).

Представник позивача адвокат Мартинюк Ю.М. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.2 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить відповідна довідка від 26.09.2025 року про доставку електронного документу (а.с.209). При цьому, представник позивача адвокат Мартинюк Ю.М. подав до суду клопотання від 21.10.2025 року про проведення судового засідання у справі за його відсутності та відсутності позивача, в якому також просив заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі встановивши позивачу порядок користування запропонований експертом у варіанті за яким у користування відводиться кімната № 5 загальною площею 15,2 м2 та лоджія 1 ( частина) загальною площею 1,4 м2, а підсобні приміщення загальною площею 19,4 м2, а саме: коридор 1 площею 7,9 м2, туалет 2 площею 1,0 м2, ванна 3 площею 2,3 м2, кухня 4 площею 8,2 м2 залишаються у спільному користуванні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був своєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-6, 8 п.4 ст. 128 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 773 із судовою повісткою, яке надсилалось судом за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно інформації наданої Кодимською міською радою Подільського району Одеської області від 01.11.2024 року № 03-17/3822 (а.с.31), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, яке 02.10.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20), що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.05.1991 року Слов`яносербською сільською Радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 2, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане Слов`яносербською сільською Радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області від 04.05.1991 року (а.с.9).

01.11.1995 року відповідачем ОСОБА_2 було набуто на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири (а.с.10-13) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яке 25.12.1995 року було зареєстроване у Кодимському районному бюро технічної інвентаризації під № 18 стр. 205 № 3611 у книзі 2869, про що свідчить відповідний реєстраційний запис на згаданому договорі.

19.02.2009 року було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 26491098, що підтверджує копія інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2017 року № 82520713 (а.с.17).

28.08.2023 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/740/23 було ухвалено заочне рішення (а.с.18-20), яким було розірвано шлюб зареєстрований 04.05.1991 року Слов`яносербською сільською Радою народних депутатів Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис № 2, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дане судове рішення набрало законної сили 13.10.2023 року, згідно відомостей наявних у публічному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

24.01.2024 року було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 53466802, що підтверджує копія інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2024 року № 404620283 (а.с.35).

22.01.2025 року ухвалою суду (а.с.74-77) у даній справі було призначено судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизи, проведення яких доручено судовому експерту Тінкован Раїсі Дмитрівні, а на вирішення експерту поставити такі питання:

1) Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити (виділити частку) об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (у кожного по частині)?

2) Які варіанти розподілу (виділення частки) об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 можливо визначити відповідно до часток співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (у кожного по частині) та вимог нормативно-правових актів?

3) Чи є технічна можливість відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва розділити (визначити порядок користування) об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 відповідно до часток співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (у кожного по частині)?

4) Які варіанти розподілу (визначення порядку користування) об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 можливо визначити відповідно до часток співвласників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (у кожного по частині) та вимог нормативно-правових актів?

5) Яка вартість (ринкова вартість) об`єкта нерухомого майна (квартири) АДРЕСА_1 ?

27.03.2025 року судовим експертом Тінкован Раїсою Дмитрівною, за результатом проведення вище зазначених експертиз, складений висновок експерта №01- 2025 (а.с.82-125), згідно якого:

- ринкова вартість двокімнатної квартири АДРЕСА_1 станом на 27.03.2025 року (визначена порівняльним підходом) складає 480166 грн, а відтак вартість її частини складатиме 240083 грн;

- відсутня технічна можливість забезпечити новоутворенні частини (по ) об`єкту нерухомого майна складом приміщень, що забезпечують мінімальний рівень комфорту: кухня площею не менше 8,0 м2, з`єднаний санвузол площею не менше 3,8 м2, коридору шириною не менше 1,1 м таблиця 1 п.5.19 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинку. Основні положення», оскільки співвласникам ідеально повинна належати частина нерухомого майна кожному, що складає по загальній площі 22,9 м2 , по житловій площі 11,8 м2, по дійсній вартості (по об`єкту) 240083 грн, в той час як загальна площа досліджуваної квартири складає 45,8 м2, тобто по 22,9 м2 кожній із сторін, що менше мінімальної норми виділу, житлова площа складає 23,6 м2 (при наявності двох житлових кімнат житловою площею 15,2 м2 та 8,4 м2 відповідно), що менше мінімальної норми виділу відповідно до таблиці 1 п.5.19 ДБН В.2.2-15-2019 «Житлові будинку. Основні положення»;

- на розгляд суду пропонується єдино технічно можливий порядок користування приміщеннями двокімнатної квартири АДРЕСА_1 з дотриманням вимог нормативно-правових актів у сфері будівництва (варіант 1 користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 ) за яким умовному співвласнику 1 в користування виділяється кімната 5 загальною площею 15,2 м2 , лоджія І ( частина) загальною площею 1,4 м2 , загальна вартість всіх приміщень, що виділяються, складає 66/100 частин квартири або 316910 грн, що на 76827 грн більше його ідеальної частки; в свою чергу умовному співвласнику 2 в користування виділяється кімната 6 загальною площею 8,4 м2, загальна вартість всіх приміщень, що виділяються, складає 34/100 частин квартири або 163256 грн, що на 76827 грн менше його ідеальної частки; при цьому підсобні приміщення загальною площею 20,8 м2, а саме: коридор 1 загальною площею 7,9 м2, туалет 2 загальною площею 1,0 м2, ванна 3 загальною площею 2,3 м2 , кухня 4 загальною площею 8,2 м2, лоджія І площею 1,4 м2 пропонується залишити у спільному користуванні співвласників, а вартість робіт по встановленню перегородки в лоджії І складатиме 845 грн. Схема такого варіанту виділу в користування є додатком 5 до цього висновку експерта (а.с.107).

20.10.2025 року судовим експертом Тінкован Раїси Дмитрівни були надані пояснення, згідно якого на розгляд суду пропонується також варіант 2 користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 за яким співвласнику 1 в користування виділяється кімната 5 загальною площею 15,2 м2, лоджія І ( частина) загальною площею 1,4 м2, загальна вартість всіх приміщень, що виділяються, складає 64/100 частин квартири або 307306 грн, що на 67223 грн більше його ідеальної частки; в свою чергу співвласнику 2 в користування виділяється кімната 6 загальною площею 8,4 м2, лоджія І ( частина) загальною площею 1,4 м2 (вхід на лоджію співвласника 2 передбачено з кухні 4 загального користування), загальна вартість всіх приміщень, що виділяються, складає 36/100 частин квартири або 172860 грн, що на 67223 грн менше його ідеальної частки; при цьому підсобні приміщення загальною площею 19,4 м2, а саме: коридор 1 площею 7,9 м2, туалет 2 площею 1,0 м2, ванна 3 площею 2,3 м2, кухня 4 площею 8,2 м2 пропонується залишити у спільному користуванні співвласників; а також відзначено, що вартість переобладнання лоджії І в дві ізольовані частини (будівельних робіт по влаштування в ній перегородки) складає 845 грн.

Нормативно-правове застосування:

Відповідно до ч.1-2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічна за своєю суттю норма закріплена і в ч.3 ст. 368 ЦК України, у якій зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (надалі за текстом постанова Пленуму), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК (2947-14), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири.

Згідно ч.1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Висновки суду

- щодо обґрунтованості позову про поділ майна набутого подружжям за час шлюбу шляхом виділу частки в користування:

Відповідачем ОСОБА_2 , який не надав відзиву на позовну заяву (відзив), а також доказів на спростування обставин зазначених в позовній заяві, не доведено, що кошти на придбання ним спірної квартири, за договором купівлі-продажу від 01.11.1995 року та право власності на яку було зареєстроване за ним 25.12.1995 року, були його особистою приватною власністю, таким чином право спільної сумісної власності на згадану квартиру, набуту за час шлюбу за спільні кошти подружжя, відповідачем не заперечено.

З наведеного вище суд приходить до висновку, що спірна квартира АДРЕСА_1 , була набута подружжям за час перебування в шлюбі, а отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У зв`язку з чим є підстави для визнання за позивачем права власності частину зазначеної квартири.

Стосовно обраного способу захисту своїх прав, то суд звертає увагу на судову практику Верховного Суду при касаційному перегляді справ про поділ майна подружжя, зокрема:

- Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 04 жовтня 2023 року у справі № 691/1240/18 (провадження № 61-4680св23) та від 14 лютого 2024 року у справі № 752/18272/18 (провадження № 61-13536св23) застосовано саме «визнання за особою (одним з подружжя / колишнім подружжя) права на частину у праві спільної власності на відповідне нерухоме майно, яке було набуте за час шлюбу і було предметом спору, в порядку поділу майна подружжя»;

- Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїх постановах від 12 квітня 2023 року у справі № 207/2703/19 (провадження № 61-9670св22) та від 13 березня 2024 року у справі № 713/2101/18 (провадження № 61-16891св19) застосовано саме «виділення у власність особи (одному з подружжя / колишнього подружжя) нерухоме майно / частину майна, яке було набуте за час шлюбу і було предметом спору».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.1-2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно першого речення ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

З огляду на положення ч.1 ст. 70 СК України, за загальним правилом, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Водночас протягом судового розгляду судом не встановлено обставин, які б вказували на існування виключень із згаданого загального правила, передбачених ч.1 ст. 70 СК України, а саме існування якої-небудь іншого розмірів часток визначеного домовленістю між подружжям або шлюбним договором.

Також не встановлено обставин того, що придбання спірної квартири здійснювалось із залученням особистих коштів одного з подружжя здобутих ним до шлюбу або внаслідок відчуження майна, яке було його особистою власністю.

Тому при вирішенні спору у даній справі суд виходить із загальних засад рівності часток (по ) позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 у праві на спірну квартиру, яка була набута під час їх перебування у шлюбі.

Однак, судом встановлено, що згідно висновку експерта №01- 2025 (а.с.93), розподіл (виділення частки) квартири АДРЕСА_1 з дотриманням відповідних норм ДБН є технічно неможливим, внаслідок неможливості забезпечити мінімальний рівень комфорту в такому випадку.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року № 7, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Ураховуючи технічні характеристики квартири, а саме наявність в ній лише двох житлових кімнат площею 15,2 м2 і 8,4 м2, визначити порядок користування квартирою з виділенням в користування кожній стороні рівних за площею відособлених жилих приміщень, які б ідеально відповідали частці кожного з співвласників в праві спільної часткової власності на зазначене майно, є неможливим.

З огляду на зазначене суд вважає, що оптимальним дотриманням права кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належними їм часток у спірній квартирі є визнання за позивачем права користування кімнатою 5 загальною площею 15,2 м2, лоджію І ( частина) загальною площею 1,4 м2, що складає 64/100 частини квартири (варіант 2 користуваннями приміщеннями, який є додатком до пояснення судового експерта ОСОБА_4 надане суду 20.10.2025 року); при цьому підсобні приміщення загальною площею 19,4 м2, а саме: коридор 1 площею 7,9 м2, туалет 2 площею 1,0 м2, ванна 3 площею 2,3 м2 і кухня 4 площею 8,2 м2 залишаються в загальному користуванні учасників спільної часткової власності (співвласників).

При цьому, при визначенні доцільності виділення у користування саме позивача частини квартири, яка є більшою, суд враховує як саме висловлене нею бажання з цього приводу за умови відсутності щодо цього будь-яких заперечень відповідача так і вжиття саме позивачем активних дій для досягнення цієї мети, а саме пред`явлення позову, забезпечення дій для можливості проведення призначеної судом експертизи, участі в судовому розгляді через свого представника тощо.

Водночас із цим суд зауважує, що встановлення такого порядку користування спірним помешканням не призводить до обмеження відповідача належних йому прав власності та користування квартирою, оскільки, при встановленні порядку користування спірною квартирою, право жодного із співвласників у праві їх часткової власності не зменшується, а лише вирішується спір з приводу користування спільною частковою власністю.

Аналогічні за своєю суттю висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 1616/2529/2012 (провадження № 61-1898св18).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Ураховуючи вище викладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

щодо розподілу судових витрат:

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В свою чергу пунктом 2 ч.3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Позивачем було сплачено судовий збір, а саме:

- за подання до суду позовної заяви в розмірі 1211,20 грн, що підтверджує платіжна інструкція АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.04.2024 року № 0.0..1 (а.с.1);

- за подання до суду заяви про забезпечення доказів в розмірі 605,60 грн, що підтверджує платіжна інструкція АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.04.2024 року № 0.0..1 (а.с.23).

Окрім того, ухвалою суду від 22.01.2025 року (а.с.74-77), на позивача було покладено оплату за проведення експертизи у даній справі.

Згідно ч.7 ст. 72 ЦПК України експерт має право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов`язаних з проведенням експертизи і викликом до суду.

В свою чергу вартість судових будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертиз проведених у даній справі судовим експертом Тінкован Р.Д. становить 8481,60 грн, що підтверджує рахунок № 01-2025 від 27.03.2025 року за проведення експертизи (а.с.81).

При цьому, судовий експерт Тінкован Р.Д. викликалася до суду і внаслідок цього брала участь в судовому засіданні, яке відбувалося у даній справі 24.09.2025 року (а.с.202-204).

Витрати судового експерта Тінкован Р.Д. пов`язані викликом до суду становлять 1696,32 грн, згідно змісту її відповідного клопотання від 24.09.2025 року (а.с.200).

У зв`язку з чим та приймаючи до уваги, що позов задоволено повністю, то відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню зазначені вище судові витрати у вигляді судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрати пов`язані із залученням експерта та проведенням експертиз, які у загальному розмірі становлять 11994,72 грн.

Керуючись ст. 223, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 , до ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП невідомий, про поділ майна подружжя задовольнити.

Виділити в особисту приватну власність та визнати за ОСОБА_1 право на частину у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна подружжя.

Встановити порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 , виділивши в користування співвласнику ОСОБА_1 кімнату 5 загальною площею 15,2 м2, частину лоджії І загальною площею 1,4 м2 з влаштуванням в ній перегородки у відповідності до ліні розділу позначеній у схемі (частина розміром 64/100, яка пропонується для виділення у користування умовному співвласнику 1 у варіанті 2 користуваннями приміщеннями, який зазначений у поясненні судового експерта ОСОБА_4 наданому суду 20.10.2025 року і позначений синім коліром в схемі, яка є додатком до нього); а підсобні приміщення загальною площею 19,4 м2, а саме: коридор 1 площею 7,9 м2, туалет 2 площею 1,0 м2, ванну 3 площею 2,3 м2 і кухню 4 площею 8,2 м2 залишити в загальному користуванні співвласників.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судові витрати в загальному розмірі 11994(одинадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 72 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко