Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4049/23 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

,

24 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

,

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/4049/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання

за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент»

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 березня 2024 року

та на додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 16 квітня 2024 року, які постановлені під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» (далі ТзОВ «Брайт Інвестмент» або товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . З урахуванням заяви позивача про відмову від частини позовних вимог та ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 13 лютого 2024 року про прийняття відмови позивача від частини позовних вимог в сумі 135 968,28 грн за період із 24 лютого 2022 року по 28 березня 2023 року та закриття провадження у справі в цій частині вимог, остаточно ТзОВ «Брайт Інвестмент» просило стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку кошти в сумі 99 167,76 грн за прострочення виконання в гривнях грошового зобов`язання за період із 28 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року, яка складається із: інфляційних втрат в розмірі 75 276,84 грн та трьох процентів річних в розмірі 23 890,92 грн. Також стягнути з відповідачів у солідарному порядку судові витрати, у тому числі, витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» 25 липня 2006 року укладений кредитний договір №25/07/2006/840-Н/90, на підставі якого ОСОБА_1 наданий кредит на суму 46 000 дол.США. Того ж дня між ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» були укладені договори поруки №25/07/2006/840-Н/90/3, №25/07/2006/840-Н/90/1 та №25/07/2006/840-Н/90/2 для належного виконання кредитного договору від 25 липня 2006 року №25/07/2006/840-Н/90 у забезпечення вимог кредитора за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2011 року в справі №2-304/11 позов ПАТ КБ «Надра» до відповідачів про стягнення заборгованості задоволений та солідарно стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 416 892,14 грн. Згідно з договором №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги від 05 серпня 2020 року право вимоги за кредитним договором №25/07/2006/840-Н/90 від 25 липня 2006 року перейшло до ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Первісний кредитор ТзОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» згідно з договором №GL48N718070_blank_01 про відступлення прав вимоги від 30 вересня 2020 року відступив права вимоги на користь ТзОВ «Брайт Інвестмент». Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 03 червня 2021 року в справі №2-304/11 заява ТзОВ «Брайт Інвестмент» задоволена та змінено стягувача з ПАТ КБ «Надра» на нового кредитора ТзОВ «Брайт Інвестмент». На момент відступлення права вимоги за вказаними договорами відповідачі не виконали рішення суду про стягнення заборгованості. Невиконання рішення суду є триваючим правопорушенням, а тому кредитор вправі вимагати стягнення з боржників у судовому порядку сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов`язання до повного його виконання.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 березня 2024 року позов задоволений частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Брайт Інверстмент» три проценти річних за порушення грошового зобов`язання в сумі 23 890,92 грн, а також судовий збір в сумі 646,60 грн, тобто по 161,65 грн із кожного відповідача. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 16 квітня 2024 року заява задоволена частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Брайт Інвестмент» 3 493,24 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 873,31 грн із кожного відповідача. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19 березня 2024 року та додатковим рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 16 квітня 2024 року, ТзОВ «Брайт Інвестмент» подало апеляційні скарги. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції від 19 березня 2024 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних втрат у сумі 75 276,84 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання в гривні за період із 28 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позов у цій частині в повному обсязі. Додаткове рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2024 року в частині відмови в задоволенні стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу скасувати та ухвалити нове, яким стягнути пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 500 грн.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 19 березня 2024 року аргументовані тим, що в резолютивній частині рішення Богунського районного суду м.Житомира в справі №2-304/11 сума до стягнення зазначена виключно у грошовій одиниці гривня у сумі 416 892,14 грн, без жодного «валютного застереження» у вигляді грошового еквіваленту цієї суми в іноземній валюті. Кредитор, який користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові у національній валюті гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника у цій валюті, має право за частиною другою ст.625 ЦК України на нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції на таку заборгованість боржника за весь час прострочення виконання ним грошового зобов`язання. Суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні неправильно та без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц, Верховного Суду від 27 вересня 2023 року в справі №753/23427/19, від 08 лютого 2024 року №303/9999/21, від 27 березня 2024 року в справі №947/37625/21, від 08 грудня 2022 року в справі №921/542/20, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині солідарного стягнення інфляційних втрат у сумі 75 276,84 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання в гривнях за період із 28 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2024 року, позивач посилається на те, що за умовами п.4.5 договору про надання правової допомоги, за результатами надання правової допомоги складається акт, який підписує представник кожної зі сторін. Отже, сторони визначили, що акт про надання правової допомоги є документом, який підтверджує перелік і вартість послуг, наданих адвокатом клієнту, та є підтвердженням фактично понесених позивачем витрат на правову допомогу. Процесуальне законодавство не містить обов`язку подачі документів до суду за підписом представника позивача, а не позивача, якщо такий документ підготовлений представником позивача. Сторона в справі та її представник мають право самостійно вирішувати питання щодо комплексу необхідних дій та порядку їх взаємодії по узгодженню, підписанню та подачі до суду правової позиції, яка підготовлена представником позивача. Крім того, майже всі перенесення та відкладення розгляду справи були ініційовані стороною відповідачів, що призвело до значної кількості судових засідань у справі. Представник позивача приймала участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції. Коли здійснювалося відкладення розгляду справи, то повідомляли в процесі очікування судового засідання та представник очікувала, коли розпочнуть розгляд справи. Фактично представник позивача витрачала час на підготовку та очікування судового засідання, а тому може сподіватися, що очікування буде оплачено.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційні скарги не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Лисяк С.В. апеляційні скарги підтримала та просить їх задовольнити, - рішення суду першої інстанції від 19 березня 2024 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове про стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача інфляційних втрат в сумі 75 276,84 грн за період із 28 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року; додаткове рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2024 року в частині відмови в задоволенні решти заяви скасувати ухвали нове, яким стягнути з відповідачів пропорційно розміру задоволених у повному обсязі позовних вимог витрати на професійну правничу допомогу в сумі 18 500 грн.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Так, вручення судової повітки представнику відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята ст.130 ЦПК України) (а.с.227 т.2). Судові повістки, які надіслані відповідачам ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за відомими суду адресами, повернуті із відмітками Укрпошти про відсутність останніх за адресою (а.с.228-230, 234-242 т.2). За положеннями частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки стороні є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування. Інших адрес відповідачі суду не повідомили. Додатково відповідачі викликані до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.222-224 т.2). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 надійшла заява про відкладення розгляду справи із посиланням на неможливість прибути в судове засідання без пояснення того, які саме обставини викликали таку неможливість, а від відповідача ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи із посиланням на те, що вона у відрядженні, до якого не додано жодного доказу, який б підтверджував таку обставину. Інші відповідачі про причину неявки не повідомили. Отже, відсутні підстави вважати, що неявка учасників справи обумовлена поважними причинами. Оскільки учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин, то правових підстав для чергового відкладення справи немає. Також колегія суддів наголошує на неприпустимості зловживання процесуальними правами, оскільки учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в оскаржених частинах у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції від 19 березня 2024 року підлягає до задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2024 року може бути задоволеною частково з наступних мотивів.

Рішення суду першої інстанції від 19 березня 2024 року оскаржується позивачем лише в частині відмови у стягненні інфляційних втрат у сумі 75 276,84 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання в гривнях за період із 28 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року, а тому, виходячи із засад диспозитивності цивільного судочинства, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в іншій частині апеляційним судом не перевіряється.

Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат у сумі 75 276,84 грн, суд першої інстанції виходив із того, що сплата заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті гривні, а предметом укладеного між сторонами кредитного договору є грошові кошти в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, а тому передбачені частиною другою ст.625 ЦК України інфляційні втрати не підлягають стягненню, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції були відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції про відмову в стягненні інфляційних втрат у розмірі 75 276,84 грн, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що у справі №2-304/11 рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитом в сумі 416 892,14 грн, а також у дольовому порядку витрати зі сплати державного мита та на інформаційно-технічний розгляд справи (а.с.29 т.1).

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 03 червня 2021 року замінено сторону стягувача в справі №2-304/11 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитом у сумі 353 116,03 грн, за процентами за користування кредитом в сумі 62 576,11 грн, за комісією в сумі 500 грн, за пенею за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 200 грн, за штрафом у сумі 500 грн, а всього 416 892,14 грн, державного мита в розмірі 425 грн із кожного, витрат на інформаційно-технічний розгляд справи в розмірі 30 грн із кожного, а саме: з ПАТ «Комерційний банк «Надра» на ТзОВ «Брайт Інвестмент» (а.с.30-31 т.1).

Старшим державним виконавцем Богунського відділу ДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Машевським О.О. 28 квітня 2023 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення (а.с.101 т.1).

Відповідно до частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц.

За змістом ст.1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (постанова Верховного Суду України від 27 січня 2016 року в справі №6-771цс15, постанова Верховного Суду України від 18 травня 2016 року в справі №6-474цс16, постанова Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року в справі №6-1672цс16, постанову Верховного Суду України від 01 березня 2017 року в справі № 6-284цс17).

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі №296/10217/15-ц).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18 зазначено, що правовий аналіз положень ст.ст.526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі №520/16692/16-ц вказано, що відповідно до частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях із визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою ст.625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, правові висновки Верховного Суду, необхідно дійти висновку про те, що грошове зобов`язання це цивільне правовідношення, в якому праву вимоги кредитора кореспондує юридичний обов`язок боржника (боржників) здійснити відповідний платіж, тобто вчинити дію, що полягає у поверненні коштів та сплатити проценти за користування ними тощо, що передбачено умовами кредитного договору.

У цій справі позичальник отримала кредит за кредитним договором в іноземній валюті - доларах США. Тобто предметом укладеного між сторонами кредитного договору є іноземна валюта, яку позичальник та поручителі зобов`язалися повернути банку.

Проте, заборгованість за кредитним договором рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2011 року стягнута з боржників у гривнях, без застосування валютної прив`язки чи еквіваленту суми боргу до іноземної валюти.

Виходячи із викладеного вище, кредитор, який, користуючись наданим йому процесуальним правом, визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові у національній валюті гривні та без визначенням еквівалента в іноземній валюті, що було задоволено судом та стягнуто з боржників у гривні без визначення еквівалента у доларах США, має право за частиною другою ст.625 ЦК України на нарахування інфляційних втрат на таку заборгованість боржників за весь час прострочення виконання ними грошового зобов`язання.

Розрахунок інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідачів у межах заявлених позовних вимог, становить 75 276,84 грн (416 892,14 х 1,18056671 (індекс інфляції за період із 28 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року) 416 892,14 грн)

Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню у солідарному порядку інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання в сумі 75 276,84 грн.

Близького за змістом висновку щодо права кредитора на нарахування індексу інфляції у разі визначення ним зобов`язання в національній валюті - гривні дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року в справі №340/385/17. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 жовтня 2021 року в справі №310/7482/17, від 19 травня 2022 року в справі №127/17882/15-ц, від 08 грудня 2022 року в справі №921/542/20, від 26 квітня 2023 року в справі №462/109/21.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України, апеляційний суд рішення суду першої інстанції від 19 березня 2025 року в частині відмови в стягненні інфляційних втрат скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Брайт Інвестмент» інфляційних втрат в сумі 75 276,84 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за період із 28 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто по 18 819 грн 21 коп. із кожного, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні таких вимог помилково.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України апеляційний суд, задовольнивши позовну вимогу про стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних втрат, покладає пропорційно до задоволеної вимоги у дольовому порядку на відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір в сумі 2 037,40 грн, тобто по 509,35 грн на кожного відповідача.

У решті рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 березня 2024 року колегією суддів не перевіряється, оскільки позивачем у апеляційному порядку не оскаржується.

Щодо законності та обґрунтованості додаткового рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2024 року, слід зазначити наступне.

За положеннями частини восьмої ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, розрахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частин першої та другої ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої ст.137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята ст.137 ЦПК України).

При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з пунктами 1 та 2 частини третьої ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц).

Суд із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19, від 01 серпня 2019 року в справі №915/237/18, від 24 жовтня 2019 року в справі №905/1795/18, від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19).

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі №922/445/19 наголошено на тому, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Із матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2023 року між адвокатом Лисяк С.В. та ТзОВ «Брайт Інвестмент» в особі директора Кириченко О.М. укладений договір про надання правової допомоги №2 (а.с.4-5 т.2).

Пунктом 4 договору встановлено, що вартість наданої правової (правничої) допомоги адвокат визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання правової (правничої) допомоги, відповідно до тарифів вказаних в додатку №1 до договору та виставляє клієнту відповідний рахунок.

Додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 19 червня 2023 року №2 від 19 червня 2023 року визначена вартість послуг за надання правової (правничої) допомоги залежно від типу такої допомоги (а.с.6-7 т.2).

Згідно з актом про надання правової допомоги від 21 березня 2024 року №5 адвокат Лисяк С.В. відповідно до договору про надання правової допомоги №2 від 19 червня 2023 року надала юридичні послуги у справі №295/4049/23. Вартість за надані послуги, зазначені в п.1 цього акту, ґрунтується на тарифах погоджених сторонами в додатку №1 до договору про надання правової допомоги №2 від 19 червня 2023 року та становить суму в розмірі 18 500 грн, що включає в себе: ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документа клієнтом, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою (2 год.) 3 000 грн; ознайомлення з матеріалами справи наданими судом на заяву про дистанційне ознайомлення від 06 грудня 2023 року 1 500 грн; підготування та направлення письмових пояснень позивача, за результатами ознайомлення з поясненнями наданими відповідачем до суду 1 500 грн; участь представника в судових засіданнях (вартість участі в одному судовому засіданні становить 2 500 грн) 19 вересня 2023 року, 31 жовтня 2023 року, 30 листопада 2023 року, 13 лютого 2024 року, 19 березня 2024 року 12 500 грн (а.с.8 т.2).

Ураховуючи особливості предмета спору, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, враховуючи заперечення протилежної сторони, виходячи з критеріїв їх виправданості, дійсності, необхідності (неминучості), розумності їх розміру та співмірності з позовом і складністю справи, колегія суддів стягує з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 000 грн, що є співмірним та відповідає наданому адвокатом у цій справі обсягу послуг.

Відповідно до положень до ст.376 ЦПК України, апеляційний суд додаткове рішення суду першої інстанції від 16 квітня 2025 року скасовує та ухвалює нове про стягнення у дольовому порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТзОВ «Брайт Інвестмент» 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 3 250 грн з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 березня 2024 року задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 19 березня 2024 року в частині відмови в стягненні інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» інфляційні втрати в сумі 75 276 грн 84 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання за період із 28 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто по 18 819 грн 21 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» судовий збір в сумі 2 037 грн 40 коп., тобто по 509 грн 35 коп. з кожного відповідача.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» на додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 16 квітня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Богунського районного суду м.Житомира від 16 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» 13 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто по 3 250 грн з кожного відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: