КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ОДЕСИ
Провадження № 2-др/947/103/25
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
- представника позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 ;
- представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 ;
Позивачкою за первісною позовною заявою ОСОБА_1 були заявлені вимоги про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею ОСОБА_1 , а також про вирішення питання зі стягнення судового збору.
До переходу суду до стадії ухвалення судового рішення, представником ОСОБА_1 також зазначалось про надання доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.
ОСОБА_3 , відповідач за первісним позовом, у заявленому зустрічному позові просив суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити способи участі у вихованні дитини. Одночасно у зустрічному позові, останнім було заявлено вимогу про вирішення питання про компенсацію судових витрат, що складаються зі сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн., на підтвердження чого були надані до зустрічного позову докази.
17.09.2025 року суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 29 вересня 2025 року о 13 год. 30 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.
За наслідком розгляду вказаної справи 29.09.2025 року судом ухвалено рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини задоволено частково. Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зобов`язання мати дитини - ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_3 , у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено ОСОБА_3 порядок та спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом встановлення систематичних спілкувань і побачень з дитиною за визначеним судом графіком. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення способу участі у вихованні дитини відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 1211 гривень 20 копійок.
Поряд з цим, 22.09.2025 року до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 , як позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом про відшкодування понесених судових витрат під час розгляду справи, які складаються з: суми судового збору в сумі 1211,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн., до якої надані докази на підтвердження цих витрат.
01.10.2025 року до суду від представника ОСОБА_1 , як позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним надійшла заява про призначення розгляду заяви відшкодування судових витрат.
Ухвалою суду від 02.10.2025 року судом призначено розгляд питання про ухвалення додаткового рішення суду по справі за заявою заяви ОСОБА_1 з вирішення питання про компенсацію судових витрат в судовому засіданні на 13.10.2025 року о 15 годині 00 хвилин.
Також 03.10.2025 року до суду надійшла заява від ОСОБА_3 про компенсацію витрат понесених ним на професійну правничу допомогу, які становлять сумі 20 000,00 грн., до якої також надав докази на підтвердження цих витрат.
10.10.2025 року та 13.10.2025 року від представника ОСОБА_3 надійшли до суду заяви про відмову у компенсації судових витрат за заявою ОСОБА_1 з підстав відсутності належних доказів на їх понесення, не співмірності витрат зі складністю справи, а також одночасно просив суд у разі наявності підстав для їх стягнення, зменшити відповідний розмір витрат на професійну правничу допомогу.
До судового засіданні призначеного на 13.10.2025 року з`явились:
- представник позивачки за первісним позовом та відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який підтримав заяву про відшкодування судових витрат ОСОБА_1 , заперечував проти відшкодування заявлених витрат на професійну правничу допомогу з боку ОСОБА_3 , оскільки останнім не подано відповідних доказів у встановлені процесуальним законодавством строки та він не заявляв відповідної заяви до переходу суду до стадії ухвалення судового рішення про намір їх подання після ухвалення судового рішення;
- представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 , підтримав подані до суду заяви про відшкодування понесених ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу та відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалено відкласти судове засідання до 29 вересня 2025 року о 13 год. 30 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та вивчивши надані до суду докази, суд дійшов до наступного.
Статтею 55 Конституції України наголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
У відповідності до положень статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Позовна заява повинна містити зокрема: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Дана вимогу також регламентована ч.1 статтею 134 ЦПК України, якою передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Частинами 2-4 статті 134 ЦПК України, зазначено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Статтею 133 ЦПК України врегульовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Пунктом 6 ч.1 статті 264 ЦПК України врегульовано, що під час ухвалення рішення суд вирішує у тому числі питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з приписами статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, порядок їх підтвердження врегульовано положеннями статті 137 ЦПК України, згідно з якою витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі "Баришевський проти України", "Двойних проти України", заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У відповідності до положень ч.8 статті 141 ЦПК України, такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Разом з тим, у відповідності до приписів п.3 ч1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частинами 2,3 статті 270 ЦПК України передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (стаття 89 ЦПК України).
Приймаючи вищевикладене, щодо вимоги ОСОБА_1 про відшкодування понесених судових витрат суд зазначає наступне.
Судом враховується, що ОСОБА_1 у заяві про надання доказів на підтвердження понесення судових витрат та про їх відшкодування, не визначено процесуального статусу (позивач за первісним чи відповідач за зустрічним позовом), за яким нею заявлено відповідну вимогу.
Крім того, судом приймається, що про намір подання відповідних доказів після ухвалення судового рішення представником ОСОБА_1 було заявлено до закінчення судових дебатів, а відповідна заява була подана ОСОБА_1 в період після переходу до стадії ухвалення судового рішення та датою на яку відкладено ухвалення і проголошення судового рішення в поряду передбаченому статтею 244 ЦПК України.
За наслідком чого, суд вважає, що ОСОБА_1 , яка є позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позову подано в межах встановленого процесуального строку для вчинення відповідної процесуальної дії, у зв`язку з чим судом надається оцінка усім доводам викладеним у заяві.
Так, як вже судом встановлено, ОСОБА_1 приймала участь у даній справі як позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом Чернецького С.Ю.
Представництво інтересів ОСОБА_1 під час розгляду справи здійснювалось адвокатом Орлик В.О., який діяв на підстав ордеру серії ВН №1111950 від 03.09.2024 року виданого на підставі договору про надання правової допомоги №13.08/24 від 13.08.2024 року.
В межах заявленого первісного позову позивачкою було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., та не заявлялось вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та не зазначалось про відповідні витрати у попередньому орієнтовному розрахунку судових витрат в межах пред`явленого позову.
Як вбачається, за наслідком розгляду справи 29.09.2025 року судом ухвалено рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служби у справах дітей Одеської міської ради, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено.
Також у даному рішенні суду суд дійшов до висновку, що приймаючи відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , судові витрати понесені останньою у відповідності до положень статті 141 ЦПК України відшкодуванню з боку відповідача ОСОБА_3 не підлягають.
Отже, судові витрати понесені ОСОБА_1 , як позивачем за первісним позовом, у задоволення якого судом відмовлено, в силу приписів статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають, а саме: судовий збір відшкодуванню не підлягає, а витрати на професійну правничу допомогу, як інші судові витрати, понесені як позивачем за первісним позовом залишаються за ОСОБА_1 , процесуальне питання з чого судом було вирішено під час ухвалення судового рішення від 29.09.2025 року за наслідком розгляду справи, у зв`язку з чим відсутні підстави для розгляду цього питання в порядку ухвалення додаткового рішення суду.
Щодо наявності підстави для відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в межах даної справи, як відповідача за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.
Представником ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги №13.08/24 від 13.08.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Орлик В.О.
За умовами даного договору, адвокат зобов`язується здійснювати представництво клієнта на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання даного договору. Зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає о тому, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, під час строку дії цього договору здійснювати представництво клієнта у справах про визначення місця проживання дитини, в усіх державних, громадських, та інших підприємствах, установах і організаціях, незалежно від підпорядкування, форм власності, галузевої належності, у міських судах та апеляційних судах.
Пунктом 4.1 даного договору врегульовано, що розмір гонорару адвоката погоджується сторонами окремо. Загальна вартість договору складає загальну вартість наданих послуг, які зазначені у актах наданих послуг та/або рахунках-фактурах, які були виставлені клієнту за договором та інших додатках до договору, які є невід`ємною частиною даного договору.
Адвокатом Орликом В.О. додатково надано засвідчений ним особисто 19.09.2025 року розрахунок судових витрат, у відповідності до якого вбачається, що вартість наданої професійної правничої допомоги в сумі 20 000,00 грн., розрахована ним виходячи з наступних наданих послуг: зустрічі з клієнтом, надання правової консультації, узгодження правової позиції 1000,00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи, підготовка матеріалів та збір доказів 5000,00 грн.; підготовка позовної заяви про визначення місця проживання неповнолітнього 4000,00 грн.; ознайомлення з матеріалами зустрічної позовної заяви та підготовка відзиву на зустрічну позовну заяву 5000,00 грн.; участь у засіданнях органу опіки та піклування 2000,00 грн.; витрати пов`язані з розглядом справи (участь судових засіданнях) 3000,00 грн.
Надаючи оцінку вищевказаним доказам, суд вважає встановленим, що надана ОСОБА_1 професійна правнича допомога за вказаним договором пов`язана з розглядом і предметом даної справи.
Визначені адвокатом у описі робіт послуги, в межах погодженої сторонами договору №13.08./24 від 13.08.2024 року за актом-приймання передачі послуг наданої професійної правничої допомоги, в частині: ознайомлення з матеріалами зустрічної позовної заяви та підготовки відзиву на зустрічну позовну заяву; участь у засіданнях органу опіки та піклування; участь у судових засіданнях; вартість яких в цілому становить 10 000,00 грн., пов`язані з розглядом даної справи в межах зустрічного позову та у відповідності до матеріалів справи знайшли своє підтвердження, є такими, що були фактично вчинені і надані адвокатом Чернецькій Ю.О. як відповідачеві за зустрічним позовом.
Під час визначення розміру відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду справи за зустрічним позовом, судом враховується, що вимоги ОСОБА_3 за зустрічним позовом задоволено судом частково за наслідком прийняття доводів ОСОБА_1 викладених у відзиві на позовну заяву, а відтак надана ОСОБА_1 відповідна професійна правнича допомогу була необхідною для реалізації її прав та інтересів в межах розгляду зустрічного позову по справі.
Разом з тим, під час надання оцінки вказаним доказам, судом враховується, що надані ОСОБА_1 послуги з участі адвоката в судових засіданнях, стосувались як розгляду і первісного позову останньої у якому судом відмовлено, і розгляду вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом.
Крім того, надаючи оцінку наданому до суду опису наданих адвокатом послуг за договором №13.08./24 від 13.08.2024 року, судом приймається, що останні містить лише назву відповідних послуг та загальну вартість кожної складової послуги, без визначення часу витрачених годин на відповідну дію та без визначеної тарифікації за наслідком якої адвокатом здійснювався розрахунок їх вартості.
Доводи представника ОСОБА_3 про відсутність доказів сплати відповідних послуг ОСОБА_1 за вказаним договором, як на підставу для відмову у відшкодування понесених судових витрат, судом відхиляються, оскільки розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою, що відповідає правовому висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 3-5, 9 ст. 141 ЦПК України, та відповідно до яких суд наділений дискреційними повноваженнями щодо встановлення обставин виникнення судових витрат та визначення їх розміру, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Приймаючи вищевикладене в цілому, оскільки у рахуванням часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, як відповідач за зустрічним позовом, має право на пропорційне до частини відхилених вимог право на відшкодування судових витрат, за наслідком чого беручи до уваги характер спірних правовідносин у цій справі, а також з огляду на наданий адвокатом обсяг послуг наданої професійної правничої допомоги в межах розгляду зустрічного позову, виходячи з критеріїв реальності, розумності та пропорційними до предмета спору та часткової доведеності, суд вважає доведеним та співмірним розмір понесених ОСОБА_1 , як відповідачем, витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають до відшкодування позивачем ОСОБА_3 за зустрічним позовом в сумі 3 000,00 грн.
Щодо вимоги ОСОБА_3 про відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000,00 грн., в межах даної справи, суд зазначає наступне.
У відповідності до матеріалів справи, ОСОБА_3 під час розгляду справи правом на подання відзиву на первісну позовну заяву не скористався, поряд з цим у відповідності до положень ч.1 ст. 193 ЦПК України реалізував процесуальне право з пред`явлення зустрічного позову у строк для подання відзиву, який був прийнятий судом до розгляду та частково задоволений в межах: повного задоволення вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та часткового задоволення вимоги про визначення способу участі у вихованні дитини.
Згідно з зустрічним позовом, ОСОБА_3 було заявлено вимогу про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які визначені в сумі 20 000,00 грн., та відповідають розміру у орієнтовному розрахунку судових витрат.
До зустрічного позову, стороною позивача за зустрічним позовом було надано на підтвердження цих витрат в якості доказів їх понесення: копію договору про надання правової допомоги від 27.09.2024 року та платіжну інструкцію від 27.09.2024 року.
З рішення суду від 29.09.2025 року ухваленого за наслідком розгляду даної справи вбачається, що судом частково задовольняючи зустрічний позову ОСОБА_3 , одночасно не вирішено питання з розгляду вимоги ОСОБА_3 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
За наслідком чого, приймаючи право позивача за зустрічним позовом на відшкодування інших судових витрат у відповідності до положень статті 141 ЦПК України пропорційно до частини задоволених вимог за наслідком часткового задоволення вимог, а відповідне питання в межах заявлених вимог не було вирішено судом, суд вважає наявними підстави для розгляду цього питання в порядку ухвалення додаткового рішення суду у відповідності до приписів п.3 ч. 1 статтею 270 ЦПК України.
Щодо доводів представника ОСОБА_1 про наявність підстав для залишення поданої до суду заяви ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат без розгляду за наслідком пропуску строку для подання відповідних доказів та не заявлення відповідної заяви в порядку передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України, судом відхиляються та не приймаються, оскільки як вбачається з поданої 03.10.2025 року представником ОСОБА_3 заяви, тобто після ухвалення судового рішення, остання стосується вирішення судом нерозглянутого питання, а відповідні докази додані до неї на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу тотожні і відповідають вже наявним в матеріалах справи доказам, які були надані до зустрічного позову, що не свідчить про надання додаткових доказів на підтвердження понесених витрат в порядку передбаченому ч.8 ст. 141 ЦПК України.
Так, як вже судом встановлено, ОСОБА_3 приймав участь у даній справі як відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом.
Представництво інтересів ОСОБА_3 під час розгляду справи здійснювалось адвокатом Тищенко С.Ю., який діяв на підстав ордеру серії ВН №1417249 від 07.10.2024 року виданого на підставі договору про надання правової допомоги від 24.09.2024 року.
Згідно з договором про надання правової допомоги від 24.09.2024 року, він укладений між ОСОБА_3 та адвокатом Тищенко С.Ю.
Згідно з положеннями п.5.1 договору, гонорар адвоката складає 20 000,00 грн.
Сплата послуг за цим договором підтверджується наданим до суду платіжним дорученням від тієї ж дати 24.09.2024 року на суму 20 000,00 грн., перерахованих на рахунок адвоката Тищенко С.Ю.
Виходячи з викладеного та приймаючи визначений у договорі фіксований розмір гонорару адвоката за надання професійної правничої допомоги, судом зазначається.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (див. пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК.
Разом з тим, у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону від 05 липня 2012 року № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону від 05 липня 2012 року № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
При цьому, у відповідності до усталеної правової позиції Верховного Суду, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
За наслідком викладеного, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принцип співмірності та розумності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), виходячи з критеріїв реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, пропорційно до частини задоволених вимог ОСОБА_3 за зустрічним позовом та приймаючи відмову первісного позову ОСОБА_1 , у відповідності до положень статті 141 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування витрат на правничу допомогу - 8500 грн. 00 коп.
Ухвалюючи додаткове рішення суду, судом враховується, що Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі викладеного та керуючись ст. 81, 133, 134, 137, 141, 264, 270, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , у відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу по справі - 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у відшкодування витрат понесених на професійну правничу допомогу в межах зустрічного позову - 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат в іншій частині по справі відмовити.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відшкодування судових витрат в іншій частині по справі відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Л. В. Калініченко