Провадження №2/523/3219/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"04" вересня 2025 р. м.Одеса
Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Бокова О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Шаріпової Ю.М.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду №7 в м. Одесі цивільну справу позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про встановлення місця проживання дитини, -
Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про встановлення місця проживання дитини, яким просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка обґрунтовує заявлені вимоги тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 17.06.2016 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився їх спільний син - ОСОБА_4 . Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, відповідач продовжив проживати на території АР Крим, яка наразі знаходиться під окупацією російської федерації. 3 огляду на вторгнення російської федерації на територію Херсонської області, нею було прийнято рішення про переїзд разом з сином та її батьками на безпечну території України.
На даний час позивач з сином проживають в м. Вінниці, де взяті на облік як внутрішньо переміщенні особи. Син фактично проживає з позивачем і вона здійснюється повне його утримання, забезпечує дитині повноцінний розвиток, виховує сина в атмосфері взаємоповаги та любові.
Відповідач тривалий час ніякої участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги у забезпеченні повноцінного розвитку дитини не надає, продовжує проживати на території АР Крим, яка перебуває під окупацією російської федерації.
Позивач вказала, що з початку повномасштабного вторгнення між нею та ОСОБА_3 виникали конфлікти щодо місця проживання дитини та враховуючи те, що у відповідача відсутні перепони для в`їзду на територію України, тож без будь-яких перешкод він може виїхати з сином у невідомому для позивача напрямку в тому числі і за кордон. Так, згідно Правил перетину державного кордону України, на період дії воєнного стану перетин державного кордону дитиною у супроводі одного з батьків здійснюється без згоди іншого з батьків, що викликає у ОСОБА_2 значні побоювання, що відповідно стало підставою для звернення з даним позовом до суду з метою визначення місця проживання сина разом з нею.
Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України.
Ухвалою суду від 24.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам направлено ухвалу суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.
09.01.2025 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано зі Служби у справах дітей Вінницької міської ради письмовий висновок про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2
19.05.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився про час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, яка наполягала на задоволенні позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази, надані на підтвердження позовних вимог, встановивши факти і відповідні їм правовідносин, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 має підстави вважати, що відповідач, який проживає на території тимчасово окупованої АР Крим та бажає, щоб там же проживав і малолітній ОСОБА_4 , без її згоди може виїхати з сином у невідомому напрямку. У зв`язку з чим і виникла потреба у зверненні до суду з даним позовом.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Алушта АР Крим, актовий запис №38. Свідоцтво про народження дитини видане повторно 17.08.2017 року Білозерським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Батьками дитини зазначені: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Батьки дитини проживають окремо і малолітній ОСОБА_4 проживає разом з позивачем.
Положеннями ст. 161 ч.1 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, вирішуючи наявний спір щодо місця проживання малолітньої дитини подружжя ОСОБА_5 , суд звертає окрему увагу на обставини, які дають змогу визначити ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, умови проживання кожного із батьків, вік дитини, стан її здоров`я та детально аналізує інші обставини, що мають істотне значення.
Як вбачається з довідок КЗ «Вінницький ліцей № 10» № 01-27/156 від 19.03.2024 року та №01-26-54 від 29.03.2024 року, ОСОБА_4 навчається у КЗ Вінницький ліцей № 10 Вінницької міської ради» з 01.09.2023 року. Хлопчик вихований, старанний, з повагою ставиться до старших, вчителів, однолітків. Мати ОСОБА_2 приділяє увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори, постійно контролює навчання та успіхи дитини, активно підтримує зв`язки з класним керівником. Батько - ОСОБА_3 , зі слів матері, з сім`єю не проживає, вихованням дитини не займається, за час навчання дитини в закладі на батьківські збори жодного разу не з`явився.
Відповідно до довідки-інформації ТОВ «Культурно-спортивний комплекс «Маяк ЛТД» № 15 від 24.04.2024 року, ОСОБА_4 займається в басейні з квітня 2023 року. За час тренувань ОСОБА_6 зарекомендував себе як старанний та цілеспрямований учень, хлопчик вихований, з повагою ставиться до старших та однолітків. Сина на заняття з плавання приводить лише мати ОСОБА_2 . Батька тренер ОСОБА_7 жодного разу не бачила.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_8 , дитина практично здорова, декларацію з педіатром уклала мати ОСОБА_2 , яка опікується питаннями здоров`я дитини. ОСОБА_8 проводилась необхідна вакцинація та необхідна профілактика.
Вирішуючи наявний спір щодо місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , суд бере до уваги, що протягом останніх років дитина проживає разом з позивачем, яка утримує дитину, піклується про його освіту, фізичний розвиток, здоров`я та виховання. Як результат - дитина добре вихована та здорова.
Разом з тим, батько дитини відповідач по справі, проживає окремо від ОСОБА_8 , навчанням дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, на заняттях з плавання не з`являвся. Дані про те, що відповідач приймає участь у житті сина чи займається його вихованням - у суду не відсутні.
Статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Положеннями ст. 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Так, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Підсумовуючи вищевикладене оцінивши та дослідивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що саме ОСОБА_2 , як мати малолітнього ОСОБА_4 , у повній мірі піклується про здоров`я своєї дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, а інтереси дитини є предметом її піклування.
Так, питання надання висновку про доцільність чи недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, яке відбулося 04.02.2025 року. На засіданні комісії мати дитини, ОСОБА_2 , наполягала на визначенні місця проживання її сина, ОСОБА_9 , разом із нею.
На засіданні комісії дитина - ОСОБА_10 , повідомив, що вже понад два роки проживає разом із мамою, бабусею та дідусем у місті Вінниця, а до цього мешкав із мамою в Херсонській області. Хлопчик зазначив, що його батько, ОСОБА_3 , відвідував його перед початком повномасштабного вторгнення, наразі з ним спілкується по телефону.
Батько дитини ОСОБА_3 участі у засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради не взяв.
Надані матір`ю дитини ОСОБА_2 документи підтверджують, що вона на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, має самостійний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно.
Згідно з довідкою КЗ «ВЛ N?10» від 29.03.2024, мати, ОСОБА_2 , приділяє належну увагу вихованню сина. Відвідує батьківські збори. Постійно контролює навчання та успіхи дитини. Батько, ОСОБА_3 , за час навчання дитини в закладі на батьківські збори жодного разу не з`явився.
Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, у сім?ї матері, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , створені належні умови для проживання, навчання та виховання дитини ОСОБА_9 .
Згідно з інформацією, наданою Вінницьким міським центром соціальних служб, у сім?ї матері ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , ознаки та чинники, що спричиняють складні життєві обставини, відсутні.
Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з матір`ю ОСОБА_2 .
Разом з тим, суд бере до уваги, що в принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, враховуючи принцип рівності прав батьків щодо дитини, взявши до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік ОСОБА_9 та інші встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що саме позивач у повній мірі забезпечує ОСОБА_4 всі необхідні умови для гармонійного розвитку та проживання. І хоча батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, проте саме ОСОБА_4 у повній мірі піклується про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, а інтереси дитини є предметом її піклування.
Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю відповідають законним інтересам дитини, що дає підстави для задоволення позову у повному обсязі.
Враховуючи, що позивачем не ставиться питання про стягнення судових витрат з відповідача, тому суд не застосовує ст. 141 ЦПК України, та не стягує судовий збір з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини та принципом 6 Декларації прав дитини, ст.ст. 5, 161, 141 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2-5, 12, 13, 44, 76-81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про встановлення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) разом з матір`ю ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - ти денний строк з дня отримання рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 04.09.2025 р.

Суддя О.М. Боков