Справа № 740/3495/25
Провадження № 2/740/1666/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Кот В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (далі - ТОВ «Фінпром маркет», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

установив:

У червні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 75542287 у розмірі 37 535,40 грн, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн та 3500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 БАНК») та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75542287, відповідно до якого ТОВ «1 БАНК» надало відповідачу кредит у розмірі 11 079,00 грн; строк позики - 30 днів; базова процентна ставка (фіксована) - 1,99 %. 26.10.2021 між ТОВ «1 БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі - ТОВ "Фінансова компанія управління активами") укладено договір факторингу № 2610, відповідно до якого ТОВ «1 БАНК» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 75542287. 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило право грошової вимоги до ТОВ «Фінпром маркет» відповідно до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023, у тому числі за договором позики № 75542287. Відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 37 535,65 грн, з яких: 11 079,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 26 456,65 грн - заборгованість за процентами, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 20 серпня 2025 року 09-00 год.

У подальшому судове засідання відкладено на 07 жовтня 2025 року 09-30 год.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що до позовної заяви не додано доказів перерахування відповідачу грошових коштів за договором позики. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» максимальний розмір процентної ставки не може перевищувати 1 %, утім позивач просив стягнути з нього проценти за користування кредитними коштами, які нараховувалися за більшою ставкою. Розмір нарахованих процентів у декілька разів перевищує суму тіла кредиту, що є несправедливим, та таким, що не відповідає положенням ЦПК України, та принципу добросовісності. Щодо стягнення з відповідача комісії, штрафу та пені, то вказані положення є нікчемними в силу вимог чинного законодавства. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту відступлення права грошової вимоги до відповідача за договором позики, оскільки договір факторингу укладено до виникнення кредитних правовідносин між відповідачем та первинним кредитором.

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Ткаченко Ю. О. просила позов задовольнити в повному обсязі. Заперечила проти доводів відповідача, викладених у відзиві. Зокрема, в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують перерахування відповідачу кредитних коштів на його картковий рахунок. У свою чергу відповідач, маючи доступ до свого банківського рахунку, мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності зарахування кредитних коштів від кредитора, однак цього не зробив, хоча обов`язок доведення заперечень проти позову відповідними доказами покладено саме на нього відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Крім того, до позовної заяви додано всіх необхідні документи на підтвердження переходу до позивача права грошової вимоги до відповідача. У договорі встановлено фіксовану процентну ставку, яка може бути зменшена лише в разі належного виконання позичальником умов договору позики. Доводи відповідача про те, що позивачем безпідставно нараховано комісію та пеню за договором позики є надуманими, адже ні первісним кредитором, ні позивачем комісія та пеня - не нараховувалися.

У судове засідання сторони не з`явилися.

У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Ткаченко Ю. О. просила справу розглянути за її відсутності.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив у разі його неявки в судове засідання - відкласти розгляд справи на іншу дату.

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи, зокрема, за першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами що до предмета спору на власний розсуд.

Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Ураховуючи, що відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не повідомив про причини неявки в судове засідання, то на цей час відсутні підстави, які обумовлюють неможливість вирішення спору за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 15 травня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 75542287, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора - N0QOvu76sI (а. с. 18 - зворот).

Відповідно до умов договору позики позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 11 079,00 грн строком на 30 днів (дата повернення позики - 09.06.2021), шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

Згідно з п. 2.3 договору позики базова процентна ставка (фіксована) становить 1,99 %.

Позичальник також підтвердив, що до моменту підписання договору він вивчив договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті позикодавця, їх зміст, суть, обсяг зобов`язань сторін та наслідки укладення договору, а також, що зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації - йому зрозумілі (п. 4.2 договору).

Пунктом 6.5 правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 БАНК» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) передбачено, що в разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 75542287 від 10.05.2021, ідентифікований ТОВ «1 БАНК»; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора - N0QOvu76sI) (а. с. 29 - зворот).

Перерахування відповідачу кредитних коштів у сумі 11 079,00 грн підтверджується копією платіжної інструкції, виданої ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» № 072b9553-1f7e-4956-9501-98a6c97d6ebd (а. с. 31).

26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2610 (а. с. 32-36).

Згідно з актом звірки між ТОВ «1 БАНК» і ТОВ "Фінансова компанія управління активами" станом на 31.12.2023 заборгованість за договором факторингу № 2610 - відсутня (а. с. 41 - зворот).

Відповідно до реєстру прав вимог № 2 до договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 37 535,65 грн, з яких: 11 079,00 грн - заборгованість за тілом; 26 456,65 грн - заборгованість за процентами (а. с. 40, 41).

03 квітня 2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК (а. с. 44-47).

Згідно з актом звірки між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" і ТОВ "Фінпром маркет" за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року заборгованість ТОВ "Фінпром маркет" за вказаним договором факторингу перед ТОВ "Фінансова компанія управління активами" - відсутня (а. с. 51 - зворот).

Відповідно до реєстру заборгованості, що є додатком № 1 до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року, ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 37 535,65 грн, з яких: 11 079,00 грн - заборгованість за тілом; 26 456,65 грн - заборгованість за процентами (а. с. 52, 53).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором позики № 75542287 від 10.05.2021 станом на 05.06.2025 загальний залишок заборгованості ОСОБА_1 становить 37 535,65 грн, з яких: 11 079,00 грн - заборгованість за тілом; 26 456,65 грн - заборгованість за процентами (а. с. 5-7). Нарахування процентів за користування позикою здійснювалося за період з 10.05.2021 по 07.09.2021.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

У ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України зазначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Також відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного договору позики, який не оспорений відповідачем у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірними (дійсними) станом на час розгляду справи в суді.

Укладаючи вищевказаний договір позики, відповідач погодився з умовами позики, у тому числі на розмір процентів за користування сумою позики.

Щодо доводів відповідача про неправомірне нарахування процентів за користування позикою, а саме за більшою процентною ставкою, ніж 1 % як встановлено Законом України «Про споживче кредитування», то слід зазначити таке.

Згідно із ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Зміни до вказаної статті внесено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Також у п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Як убачається з матеріалів справи, договір позики між відповідачем та первісним кредитором укладено 10 травня 2021 року. Крім того, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості проценти за користування позикою в розмірі 26 456,40 грн нараховувалися за період з 10 травня 2021 року по 07 вересня 2021 року, тобто до набрання чинності вищевказаного Закону України. При цьому проценти за користування позикою, які просив стягнути позивач з відповідача, у розмірі 26 456,40 грн нараховано відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Також є необґрунтованими доводи відповідача про те, що позивачем не доведено факту переходу до відповідача права грошової вимоги до нього за договором позики № 75542287 від 10.05.2021.

Згідно з матеріалами справи договір позики № 75542287 укладено ТОВ «1 БАНК» з ОСОБА_1 10 травня 2021 року.

Договір факторингу № 2610, за яким ТОВ «1 БАНК» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги до відповідача, укладено 26 жовтня 2021 року. Тобто на момент укладення вказаного договору факторингу у ТОВ «1 БАНК» вже існували кредитні правовідносини з ОСОБА_1 , право вимоги до якого товариство могло передати фактору на підставі відповідного договору факторингу.

У подальшому 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передало ТОВ «Фінпром маркет» право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 030423-ФК.

Відповідач у відзиві заперечував проти нарахування комісії за обслуговування кредитної заборгованості, пені та штрафів. Водночас, слід зазначити, що позивач не заявляв вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією, пенею чи штрафних санкцій.

Відповідачем викладені у відзиві обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема не надано платіжних документів, або їх копій, що могли б спростувати розрахунок боргу, наданий позивачем.

Відповідачем не надав суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належать. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські відомості/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором.

З урахуванням викладеного, унаслідок невиконання відповідачем взятих за договором позики зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачем, і така заборгованість підлягає стягненню з нього на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідного договору про відступлення права вимоги.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких віднесено і витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 3500,00 грн надано такі документи: договір № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, що є додатком № 1 до договору № 01-11/24 про надання правничої допомоги від 01.11.2024, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 19.05.2025 № 579934714.1, ордер на ім`я адвоката Ткаченко Ю. О., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, витяг з акта № 13-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 01-11/24 від 01 листопада 2024 року, відповідно до якого вартість обсягу наданих послуг становить 3500,00 грн.

Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 3500,00 грн відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до вивчення документів, проведення їх аналізу, визначення судової практики, збору документів, а також складення позовної заяви.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 5922,40 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, 9 А, офіс 204; ) заборгованість у загальному розмірі 37 535 (тридцять сім тисяч п`ятсот тридцять п`ять) гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (08200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, 9 А, офіс 204; ) судові витрати в загальному розмірі 5922 (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дві) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко