Справа № 369/8235/24
Провадження №2/369/2306/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі судді Янченка А.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Уколова Олексія Леонідовича про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/8235/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, поділ спільної власності, визнання недійсним спадкового договору та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. перебуває вказана цивільна справа.

22.10.2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Уколов Олексій Леонідовича подав до суду заяву про відвід судді Янченка А.В.

Заяву обґрунтовано тим, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 369/8235/24.

22.07.2025 року на підготовчому судовому засіданні суддя Янченко А.В. прийняв рішення про відмову у прийнятті відзиву ОСОБА_1 на зустрічний позов та долучення доказів, якими учасник мав намір доводити свою правову позицію (відзив та докази в матеріалах справи). При цьому, суддя Янченко А.В. надав ОСОБА_1 право обґрунтувати неподання доказів, які долучені до відзиву на зустрічний позов, в 15 днів з моменту прийняття зустрічного позову.

21.10.2025 року на судовому засіданні представник ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку на подання відзиву на зустрічний позов та доказів на його підтвердження яке обґрунтував окрім іншого тим, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2024 р. суддя Янченко А.В., окрім іншого, постановив: «відзив на зустрічний позов подається у строк не менше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про прийняття зустрічного позову».

Отже, зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що ОСОБА_1 мав право подати відзив на зустрічний позов у межах усього підготовчого судового засідання, але не раніше ніж через 15 днів з моменту отримання ухвали суду про прийняття зустрічного позову. Крім того, з огляду на перенесений ОСОБА_1 інсульт, він мав право на поновлення процесуального строку для подання відзиву на зустрічний позов, а також для долучення доказів, що його підтверджують.

Попри це, суддя Янченко А.В. протокольною ухвалою від 21.10.2025 р. відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання відзиву та доказів на його підтвердження, поданого 21.10.2025 р. адвокатом Уколовим О.Л. посилаючись на те, що це не є поважною причиною для поновлення строку. Тобто, з наведеного вбачається, що спочатку суддя Янченко А.В. надає право ОСОБА_1 на подачу заяв по суті спору та доказів, а потім відмовляє. Вказане явно доводить, що суддя застосовує подвійних стандартів під час надання права та у його відмовленні, що вказує про недотримання суддею такого принципу цивільного судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом (п. 2 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Оскільки в заяві про відвід судді Янченко А.В. наведено факти, які явно демонструють той факт, що суддя у справі ухвалює судові рішення з грубим порушенням норм процесуального права та Конституції України з явним ухилом на користь позивача за зустрічним позовом, у своїй сукупності дає право на заявлення відводу з описаних вище підстав.

Більш того, 21.10.2025 року суддя, оголошуючи перерву у справі для надання можливості подати письмову заяву про відвід, визначив нову дату судового засідання. Після цього він одразу почав пояснювати, що засідання відбудеться 22.01.2026 року, якщо його не буде відведено від розгляду справи. На переконання заявника, визначення суддею нової дати засідання без виходу до нарадчої кімнати є нічим іншим, як фактичним оголошенням рішення про відмову у задоволенні заяви про його відвід, що, своєю чергою, є підставою для відводу судді. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17.09.2025 року у справі №161/1961/24.

На підставі вище наведеного представник ОСОБА_1 адвокат Уколов Олексій Леонідович просив здійснити відвід судді Янченка А.В. від розгляду цивільної справи № 369/8235/24.

Згідно з ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу. Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Вивчивши заяву про відвід судді, суд дійшов висновку, що заява про відвід судді не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 ЄКПЛ відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві» повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо ("П`єрсак проти Бельгії"); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ("Прокол проти Люксембургу "); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі ("Дактарас проти Литви"); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення ("Макгоннелл проти Сполученого Королівства") тощо. Так, у справі "Деміколі проти Мальти" було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений представником ОСОБА_1 адвокатом Уколовим Олексієм Леонідовичем відвід головуючого судді Янченка А.В. від участі у цивільній справі № 369/8235/24, не підлягає до задоволення, оскільки не ґрунтується на вимогах ст. 36 ЦПК України, в яких визначено підстави для відводу судді.

До заяви заявника не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, а подана заява містить лише припущення певних обставин. Крім того, доводи, на які посилається заявник в заяві про відвід судді, не є підставою для відводу судді, а зводяться до незгоди із процесуальними рішеннями головуючого судді, що в свою чергу може бути предметом дослідження при апеляційному оскарженні рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 36, 39, 40, 182, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Уколова Олексія Леонідовича про відвід судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. від участі у розгляді цивільної справи № 369/8235/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, поділ спільної власності, визнання недійсним спадкового договору та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено: 27.10.2025 року.

Суддя А.В. Янченко