Справа № 461/7355/23 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І. І.
Провадження № 22-ц/811/2100/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, треті особи приватна агрофірма «Нива» Марценюк В.О., ОСОБА_2 , Львівське ОКП «БТІ та ЕО», АС «Нива» про визнання недійними рішення виконкому сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зняття з реєстрації та зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

07 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради про визнання недійними рішення виконкому сільської ради та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зняття з реєстрації та зобов`язання до вчинення дій.

12 червня 2025 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:002, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Оскаржуваною ухвалою у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що оскаржувана ухвала суду не містить належних мотивів та обґрунтувань щодо відмови у задоволенні поданої ним заяви про забезпечення позову. Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд всупереч п.18 Перехідних положень ЦПК України зазначив, що у судовому засіданні був присутній представник Львівської міської ради, однак розгляд заяви про забезпечення позову відбувся у його відсутності.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задоволити.

У засіданні суду апеляційної інстанції третя особа ОСОБА_3 проти скарги заперечив.

Апелянт та інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з наслідкпми заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забепечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог; пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20), умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

При цьому, Верховний Суду зазначав, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Помилковим є накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20), постанова Верховного Суду від 01 листопада 2023 року в справі № 453/179/23 (провадження № 61-11618св23), постанова Верховного Суду від 29 лютого 2024 року в справі № 902/611/22).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської міської ради, в якому з урахуванням доповнень до позовної заяви, просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Лисиничівської сільської ради №2115 від 26.12.2002 року «Про оформлення права власності» на склад з прибудовою, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; автогараж, який знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ; їдальню, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4 ; приміщення операторської АЗС, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; склад будівельних матеріалів, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; приміщення пилорами з прохідною, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; корівник 4-х рядний, який знаходиться за адресою АДРЕСА_5 ; корівник 2-х рядний, який знаходиться за адресою АДРЕСА_6 . Крім того, позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на приміщення операторської АЗС ( АДРЕСА_1 ), яке видано виконавчим комітетом Лисиничівської сільської ради 31.01.2003 року та свідоцтво про право власності на приміщення пилорами з прохідною ( АДРЕСА_1 ), яке видано виконавчим комітетом Лисиничівсьої сільської ради 31.01.2003 року, зобов`язати Львівське ОКП «БТІ та ЕО» зняти з реєстрації приміщення операторської АЗС, що записана 03.01.2003року в реєстровій книзі N93 за реєстраційним № 457 за ОСОБА_3 , зобов`язати Львівське ОКП «БТІ та ЕО» зняти з реєстрації пилораму з прохідною, записану в реєстраційній книзі №3 за реєстровим номером №458 31.01.2003 року за ОСОБА_3 , визнати недійсним з 22.01.2008 року рішення Лисиничівської сільської ради від 22.01.2008 року «Про затвердження експертної оцінки та викуп земельної ділянки площею 0, 6639 га по АДРЕСА_1 », а також визнати недійсним з 29.01.2008 року договір купівлі-продажу земельної ділянки від 29.01.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Шараварою Оксаною Романівною і зареєстрований за № 61.

12.06.2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:002, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.01.2008 року, визнання недійним якого є предметом позову у справі. Посилався на те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову заявник не обґрунтував необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером № :01:002, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , оскільки не надав належних доказів на підтвердження наміру у власника зазначеної земельної ділянки її відчужити, а також не зазначив, яким чином вжиття заходів забезпечення позову може забезпечити виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При цьому, заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення даного позову та не обгрунтовано необхідність вжиття відповідних заходів.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки при вирішенні питання про забезпечення позову суд в повній мірі дав оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо забезпечення позову у даному спорі, дотримався принципу збалансованості інтересів сторін, при цьому правильно виходив з того, що сам факт пред`явлення позову, зокрема, про визнання недійним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером № :01:002, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , не може бути безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позовуу виді накладення арешту на зазначене нерухоме.

Крім того, колегія суддів враховує, що власником земельної ділянки з кадастровим номером № :01:002, на яку просить накласти арешт ОСОБА_1 , є ОСОБА_2 , який не є відповідачем у справі, а третьою особою, що виключає можливість накладення арешту на належне йому майно у межах даної справи.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра