Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І.,

з участю секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в режимі відеоконференції з представником позивача у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , до

ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання спільної дитини, а саме, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 16 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її син ОСОБА_5 народився у м. Варшава, Республіка Польща, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 23.06.2022, виданим управлінням цивільного стану м. Варшава. Після народження сина відносини з його батьком ОСОБА_4 , з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, погіршилися, їхнє подальше спільне життя стало неможливим. Позивачка разом із сином змушені були повернутися в Україну через скрутне матеріальне становище та погіршення стану здоров`я сина, якому необхідне проведення операцій та реабілітація. Син перебуває на повному утриманні позивачки. З моменту припинення фактичних шлюбних відносин і по теперішній час, відповідач бере участь в утриманні сина нерегулярно, матеріальну допомогу на утримання сина надає за власним бажанням. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

На підставі наведеного, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 16 000,00 грн, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23 жовтня 2023 року від відповідача надійшов відзив, у якому представник відповідача позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що ОСОБА_4 згодний сплачувати аліменти на утримання сина, однак, заперечує щодо розміру аліментів, про який вимагає позивачка. Просить визначити аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 3 000,00 грн щомісячно з дати проголошення рішення по справі. У відзиві відповідач підтверджує, що спільне господарство з позивачкою дійсно не веде, однак, батьківство щодо сина визнав самостійно та записаний батьком дитини. Водночас, у відповідача наявні перешкоди у спілкуванні з дитиною через поведінку позивачки, однак, це не є підставою ухилятися від утримання сина. Матеріальної підтримки щодо утримання сина не припиняв у жодний спосіб. До моменту подання відзиву щомісячно перераховував на рахунок позивачки аліменти на утримання сина, грошові кошти на придбання цінних речей, а також витрат на лікування сина, зокрема, профінансував операцію сина, пов`язану з вродженою вадою та післяопераційну реабілітацію. Зазначає, що постійного офіційного місця роботи у Республіці Польща не має, фізичною особою-підприємцем не зареєстрований. Додає, що розмір аліментів у сумі 16 000,00 грн завищений, адже перевищує рівень середньої заробітної плати в Україні та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину. Зазначає, що не виключає і не ухиляється від участі в додаткових витратах на дитину.

24 жовтня 2023 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка спростовує той факт, що відповідач не має постійної офіційної роботи та зазначає, що відповідач перебуває на території Польщі безперервно з червня 2019 року та працевлаштований офіційно на посадах, прирівняних до офісних, має постійну зайнятість, здійснює кваліфіковану роботу, яка потребує володіння польською мовою, через що великої конкуренції на ринку праці після початку повномасштабного вторгнення не зазнає. Додає, що дохід відповідача становить близько 5 000 7 000 польських злотих на місяць, що еквівалентно 46 000,00 - 65 000,00 грн, згідно з курсом НБУ станом на день подання позову, у зв`язку з чим розмір аліментів у сумі 16 000,00 грн не буде становити для нього надмірного тягаря. Заперечує завищений розмір аліментів, покликаючись на те, що він розрахований відповідно до норм чинного законодавства. Підтверджує, що у квітні 2023 року відповідач надавав допомогу на операцію дитини, але після цього припинив надсилати кошти на її утримання. Разом з тим, станом на день подання позову дитині проведено вже 2 операції, з яких відповідач допоміг фінансово тільки у проведенні однієї. Звернула увагу на те, що відповідач надіслав аліменти на утримання сина за липень-жовтень 2023 року лише після подання позовної заяви, а саме 27 та 28 вересня 2023 року, 12 та 13 жовтня 2023 року. Просить не брати до уваги факти, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Шостого листопада 2023 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він вказує на те, що його право на спілкування з дитиною порушено, адже йому не відомо місцезнаходження позивачки та їхнього спільного сина. З останньої відомої йому інформації позивачка перебуває у Федеративній Республіці Німеччина, спроби налагодити контакт після подання позовної заяви призвели до блокування позивачкою контактів відповідача. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості заявленої до стягнення суми аліментів у розмірі 16 000,00 грн, як і не надано доказів понесених нею витрат на дитину. Крім того, заявлений до стягнення розмір аліментів не відповідає матеріальному становищу відповідача та є для нього непідйомним. При розрахунку суми аліментів позивачка покликалася виключно на законодавство України, а тому розрахунок суми аліментів повинен відповідати встановленим в Україні нормам.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 листопада 2023 року було доручено компетентному органу Республіки Польща встановити місце праці та розмір заробітної плати ОСОБА_4 , а також розмір сплаченого ним податку на доходи фізичних осіб Польщі з 19.07.2023 по теперішній час у порядку надання правової допомоги відповідно до міждержавного Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах.

Третього червня 2025 року до суду із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли документи з перекладом, складені за результатами виконання доручення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області щодо витребування інформації стосовно ОСОБА_4 Компетентним органом Республіки Польща надано відомості про те, що на даний момент ОСОБА_6 не працевлаштований та не є працівником ТОВ Сінова (Польща), надано виписки по його заробітній платі на цьому підприємстві за період з липня 2023 року по липень 2024 року. Одночасно надано копії декларації про отримані ОСОБА_4 доходи (понесені збитки). Відповідно до декларації про отримані доходи (понесені витрати) відповідач під час роботи на вищевказаному підприємстві отримував офіційну заробітну плату, яка в середньому за рік складала 3200 польських злотих щомісяця, що згідно з курсом НБУ станом на час отримання відповідачем заробітної плати становить в середньому 30000,00 гривень.

16 липня 2025 року від позивачки надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, у якій вона просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11885,00 гривень. До вказаної заяви додає копію договору про надання правової допомоги від 22 червня 2023 року, копію протоколу узгодження договірної ціни до договору про надання правової допомоги від 22.06.2023 № 14, копію акту приймання-передачі наданих послуг та копії квитанцій, які підтверджують оплату наданих правових послуг.

16 липня 2025 року від позивачки надійшло також клопотання про долучення доказів, згідно з яким позивачка просить суд долучити до матеріалів справи скріншоти з відпочинку та розваг відповідача у 2023-2025 роках, скріншоти витрат відповідача на коштовні предмети та скріншот з офіційного сайту компанії, де працює відповідач, та врахувати те, що витрати відповідача за вказаний період є вищими за розмір офіційної заробітної плати та можуть свідчити про рівень життя, значно вищий, ніж задекларований.

22 липня 2025 року від відповідача надійшли письмові пояснення і заперечення на заяву про розподіл судових витрат, понесених позивачкою у зв`язку з розглядом справи. Письмові заперечення мотивовані тим, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, так як, на переконання відповідача, судова справа є нескладною, розгляд справи проводиться у спрощеному позовному провадженні, справа віднесена до категорії складності 0,5.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивачка додала, що відповідач працює у фірмі, в якій має 5% у статутному капіталі, адже на сайті фірми є його контактні дані та вказано, що він є керівником. Офіційне підтвердження даного факту надати не може, так як фірма зареєстрована в кінці 2024 року та ще не подавала жодної податкової звітності. Просила врахувати зазначений факт, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову з підстав, наведених у раніше поданому відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Зазначив, що позовні вимоги попобудовані на припущеннях. Офіційна заробітна плата відповідача становить 3 000,00 польських злотих, що не відповідає заявленим у позові даним. Відповідно до чинного законодавства України мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить мінімальної заробітної плати. Крім того, витрати на відпочинок позивачкою не підтверджені жодним чином, надані нею фото екрану є неналежними доказами. Відповідач регулярно сплачує на утримання сина 3 000,00 грн, що відповідає рекомендованому чинним законодавством України розміру аліментів. Разом з тим, обґрунтовуючи позовні вимоги та розмір аліментів, позивачка та її представник покликаються на потреби, пов`язані із додатковими витратами на дитину, які стягуються в окремому порядку та не є предметом розгляду даної справи.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Позивачка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає спільно з сином ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою про зареєстроване місце проживання в паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 , виданому Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_7 , що підтверджується доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 23.06.2022, виданого управлінням цивільного стану м. Варшава із нотаріально засвідченим перекладом з польської на українську мову.

Відповідно до змісту позовної заяви, що визнається і ніким не заперечується, сторони в офіційному шлюбі не перебували і не перебувають, проживали у фактичних шлюбних відносинах, які припинили у грудні 2022 року.

Згідно з копією довідки про реєстрацію громадянином України, виданою Посольством України в Республіці Польща 01 липня 2022 року за № 6137/КВ/19-1103/Н, ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований громадянином України.

Відповідно до витягу із медичної картки стаціонарного хворого № 4860, виданим КЗ «Львівська обласна дитяча клінічна лікарня «Охматдит» Львівської обласної ради та інших доданих до позовної заяви копій медичних документів, у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діагностовано ряд медичних захворювань.

З доданих до позовної заяви копій розрахункових квитанцій, рахунків-замовлень за медичні дослідження судом встановлено, що ОСОБА_7 періодично проходить медичні огляди, обстеження та дослідження.

Відповідно до довідки від 10 травня 2023 року, виданої Департаментом соціальної політики Ужгородської міської ради, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Департаменті соціальної політики Ужгородської міської ради і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини.

Згідно з копіями підтверджень про проведення банківських операцій, ОСОБА_8 11.04.2023 здійснив переказ коштів на суму 4100,00 польських злотих, призначення платежу: «переказ на проведення хірургічної операції для Іллі Дзюбатого», 07.04.2023 здійснив переказ коштів на суму 10 000,00 польських злотих, призначення платежу: «переказ на проведення хірургічної операції для ОСОБА_9 ».

З наданих відповідачем копій квитанцій суд встановив, що ОСОБА_10 у період з жовтня 2023 року по липень 2025 року щомісяця перераховував на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3000,00 грн з призначенням платежу «Аліменти на утримання сина». Загальна сума перерахованих коштів складає 75 000,00 гривень

Станом на час розгляду справи у суду немає підтверджених відомостей про офіційне працевлаштування та наявність офіційних доходів у відповідача після липня 2024 року. Твердження позивачки щодо офіційного працевлаштування відповідача, наявність регулярного доходу не доведені, доказів на їх підтвердження позивачкою не надано.

Оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини умов відповідно до законів України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів).

З огляду на вказане, в силу вимог ч. 3 ст. 181 СК України, суд визнає спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі обраний позивачкою, з якою проживає малолітній син, та обов`язок відповідача брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, які належить стягувати з відповідача на користь позивачки, суд дійшов переконання, що визначений позивачкою розмір аліментів у сумі 16 000,00 грн, є завищеним, позаяк, позивачкою, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість, необхідність та спроможність відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі.

Згідно отриманих на виконання судового доручення даних, відповідач не працевлаштований, постійного та регулярного доходу на час розгляду справи не має. Доказів протилежного, у ході розгляду справи судом не здобуто.

Крім того, суд бере до уваги добровільне виконання відповідачем свого обов`язку із утримання сина, який за час розгляду справи у суді щомісячно перераховуючи позичці грошові кошти у сумі 3 000,00 грн, загалом за період з липня 2023 року по липень 2025 року сплатив на її користь 75 000,00 грн. Даний факт позивачкою визнано та не спростовано.

Як зазначено Верховним судом у постанові від 17.05.2023 у справі № 199/2951/21, між стягувачем і боржником немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних. Стягувач не заперечувала отримання від боржника тих грошових переказів, де вона була зазначена отримувачем, а матеріали справи не містять відомостей щодо відмови стягувача від отримання грошових переказів, здійснених боржником. Наведене свідчить про часткове добровільне виконання боржником свого обов`язку зі сплати аліментів.

Враховуючи, вказані обставини справи, надані позивачкою докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина, у розмірі 5000 грн з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого законом мінімуму і до досягнення сином повноліття, з індексацією відповідно до закону. Даний розмір аліментів, з врахуванням обставин, встановлених у ході розгляду справи, суд вважає, достатнім, обґрунтованим та законним.

Щодо розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне вказати на таке.

Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з правовим висновком, відображеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорара адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

Згідно з частинами 5 та 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, в силу положень статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статтею 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).

Відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Як встановлено у ході розгляду справи, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 11 885,00 гривень.

Пунктом 1.1. договору про надання правничої допомоги № 14 від 22.06.2025 передбачено, що адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу, а клієнт зобов`язується оплатити таку допомогу в порядку та строки, обумовлені сторонами.

Згідно з пунктом 4 договору, розмір гонорару визначається протоколм узгодження договірної ціни.

Відповідно до протоколу узгодження договірної ціни до договору про надання правової допомоги № 14 від 22.06.2023, загальна сума витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути позивачка, складає 11 885,00 гривень.

При цьому, представник відповідача подав письмові заперечення, у яких просить відмовити у задоволенні заяви позивачки про розподіл судових витрат, понесених нею у зв`язку з розглядом справи, покликаючись на завищення розміру витрат на професійну правничу допомогу та вказуючи на невисоку складність справи, враховуючи те, що вона розглядається в порядку спрощеного позовного провадження та їй присвоєно категорію складності 0,5.

Надаючи правову оцінку заявленому розміру адвокатських витрат, про відшкодування яких просить позивачка, суд дійшов переконання про обґрунтованість заперечень представника відповідача щодо завищення розміру витрат на правничу допомогу, заявлених позивачкою, з огляду на таке.

Розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, що на переконання суду є суттєвим, позаяк, вимагає значно меншого рівня підготовки адвоката до слухання відповідної справи. Справа відноситься до категорії невисокої складності.

Крім того, слід вказати, що такий вид послуги як підписанна та направлення заяви про необхідність відкриття провадження, підписання на направлення адвокатського запиту про стан розгляду справи, підписання та направлення заяви про дистанційне ознайомлення з матеріалами справи, отримання копії рішення суду не є самостійною формою представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що з урахуванням принципів справедливості та пропорційності з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати за професійну (правничу) допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Щодо судового збору слід зазначити, що відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Беручи до уваги висновок про часткове задоволення позовних вимог та звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір за розгляд даної справи належить стягнути в дохід держави з відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 56, 180-199 СК України, ст.ст. 4, 13, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву задовольнити частково.

2. Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 19 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зарахувати в суму аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, аліменти, сплачені відповідачем за період судового розгляду справи з липня 2023 року по липень 2025 року в загальному розмірі 75 000,00 грн (сімдесят п`ять тисяч грн 00 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката в розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 копійок).

4. Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 1211,20 грн (тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.) судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.І. Зарева