КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києвавід 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання інформації недостовірною,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк»), в якому просив визнати недостовірною інформацію, опубліковану 05 травня 2022 року на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» про централізоване направлення банком 05 травня 2022 року на потреби армії коштів клієнтів банку у розмірі 615 млн грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що грошові кошти позивача, котрі обліковувалися на його банківському рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 41 576, 20 грн, були перераховані на підставі підробленого платіжного доручення на рахунок сторонньої особи.

05 травня 2022 року відповідач поширив у мережі Інтернет завідомо неправдиву інформацію про направлення на потреби армії належних позивачеві та іншим клієнтам банку коштів у сумі 615 млн грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, не дослідження судом доказів, які зібрано у справі, порушення права позивача на справедливий суд, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина третя статті 360 ЦПК України).

В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» - Пономарь С.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до вимог процесуального права.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 ЦПК України (частина третя статті 368 ЦПК України).

Відповідно до статті 128 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи) суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так, судова повістка, яка була направлена позивачу ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , повернулась без вручення адресату із відміткою Укрпошти про причини невручення «відсутній за вказаною адресою». (а.с. 125)

Згідно зі статтею 372 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вказане, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у відсутності позивача ОСОБА_1 , який згідно з положеннями ст. 128 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи та його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 мав відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» банківський рахунок для програми лояльності «Бонус+» № НОМЕР_1, на котрому обліковувалися грошові кошти у розмірі 41 576, 20 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» прийняв рішення закрити програму лояльності «Бонус+», а кошти, котрі не були використані клієнтами з своїх рахунків до 30 квітня 2022 року, направити на рахунок Збройних Сил України.

04 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» перерахував на рахунок Збройних Сил України усі грошові кошти з рахунків клієнтів програми лояльності «Бонус+», серед яких був рахунок ОСОБА_1

05 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» опублікував на офіційному веб-сайті інформацію:

«ПриватБанк підвів підсумки роботи програми лояльності «Бонус+», яка з початку травня припинила роботу у старому форматі, а всі накопичені кошти на бонусних рахунках клієнти могли перерахувати на підтримку ЗСУ та гуманітарні програми.

Починаючи з березня, коли кошти «Бонус+» можна було перерахувати на допомогу армії, клієнти особисто направили понад 350 млн грн. А сьогодні після завершення роботи проекту ПриватБанк централізовано направив на потреби нашої армії та відновлення України ще 615 млн грн, таким чином загальний внесок користувачів «Бонус+» у наближення нашої перемоги становив майже 1 млрд грн.

«Дякую всім нашим клієнтам, яки власноруч перевели кошти з бонусного рахунку на підтримку ЗСУ чи притримали їх, щоб банк переказав на допомогу армії централізовано, - говорить керівник дирекції роздрібного бізнесу ПриватБанку Дмитро Мусієнко. - Програма «Бонус+» у старому форматі завершує свою роботи такою доброю справою, як наближення нашої перемоги. Після війни ми обов?язково запропонуємо клієнтам нову програму лояльності у більш сучасному форматі».

Нагадаємо, що до кінця квітня клієнти ПриватБанку мали використати накопичені бонуси на віртуальних рахунках «Бонус+» для підтримки ЗСУ та гуманітарні проекти, покупки в мережі точок « Бонус+ » чи залишити їх на рахунках, щоб всі невикористані залишки були направлені ПриватБанком на потреби нашої армії та відновлення України».

Судом також встановлено з виписки по рахунку клієнта ОСОБА_1 , що 04 травня 2022 року грошові кошти у розмірі 41 576, 20 грн списані як благодійний внесок на рахунок підтримки ЗСУ через закриття програми (а. с. 7).

Також позивач надав суду копію платіжного доручення № 172313407 від 09 травня 2022 року, згідно з яким АТ КБ «ПриватБанк» перерахував 616273558, 84 грн з призначенням платежу - Допомога ЗСУ Бонус+. (а.с. 48)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів того, що оприлюднена інформація є недостовірною та її зміст порушує його особисті немайнові права або завдано шкоду відповідним особистим благам.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (частина перша статті 201 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 486/1112/16-ц (провадження № 61-16970св18), постанові Верховного Суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21 (провадження № 61-4435св23), постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі № 712/10999/22 (провадження № 61-13517св23), постанові Верховного Суду від 05 лютого 2025 року в справі № 752/30879/21 (провадження № 61-4554св24)).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Поняття охоронюваний законом інтерес у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям права має один і той же зміст. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. З огляду на зазначені приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Надаючи оцінку зібраним доводам позовної заяви та перевіряючи зібрані по справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не надано доказів того, що оприлюднена відповідачем інформація є недостовірною та її зміст порушує його особисті немайнові права або завдано шкоду відповідним особистим благам.

Апеляційний суд звертає увагу, що питання правомірності списання АТ «КБ «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 41 576,20 грн з рахунку позивача в межах Програми «Бонус+» вже неодноразово було предметом судового розгляду.

Так, у справі №757/21937/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про стягнення коштів рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року, яке набрало законної сили, встановлено відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що відповідачем було порушено право позивача на користування коштами, які обліковувалися на бонусному рахунку, не були власністю позивача та з дотримання вимог законодавства і умов договору були перераховані банком на рахунок Збройних Сил України після закриття програми "Бонус Плюс".

Крім того, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року у справі № 757/9846/24-ц, яке набрало законної сили, залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" про визнання правомірно набутим права власності на грошові кошти. У вказаній справі суд, зокрема, встановив, що: «у публікації від 05.05.2022 року «Клієнти ПриватБанку перерахували на підтримку армії 1 млрд грн з рахунків «Бонус +» значиться про централізоване перерахування коштів з програми «Бонус Плюс» на офіційний рахунок ЗСУ. Тому аналізуючи вказане, банк перевів централізовано, тобто одним платежем кошти з системи «Бонус Плюс».

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надана позивачем копію платіжного доручення № 172313407 від 09 травня 2022 року, підтверджує обставини щодо перерахунку АТ КБ «ПриватБанк» коштів 616273558, 84 грн з призначенням платежу - Допомога ЗСУ Бонус+.

Посилаючись на фіктивність вказаного платіжного доручення, ОСОБА_1 , в порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не надав суду доказів на підтвердження своїх доводів.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та фактично свідчать про незгоду позивача з ухваленим по суті рішенням.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києвавід 30 квітня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : С.А. Голуб

Т.А. Слюсар