Справа № 638/5660/25
Провадження № 2/638/4117/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,

за участю секретаря: Веремчук Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

31.03.2025 року до Дзержинського районного суду м. Харкова через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 в особі представника адвоката Гончарова Д.Ю. до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, згідно прохальної частини якого просить суд: визначити, що спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м.; поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визначити за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на ? частину 1-кімнатної квартири загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.04.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

04.04.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гончарова Дмитра Юрійовича до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, до якої додана уточнена позовна заява, з прохальної частини якої вбачається, що позивач просить суд: 1) визначити, що спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м.; 2) поділити спільне сумісне майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 3) визнати за ОСОБА_1 право власності на частину 1-кімнатної квартири загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.07.2020 року між сторонами було укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано однокімнатну квартиру, загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . 06.02.2024 року шлюб між сторонами було розірвано. Так, у відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2023 року, ОСОБА_2 купила у ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Даний продаж було вчинено за 754 659,00 грн. Також під час посвідчення договору, нотаріусом отримано від чоловіка покупця ОСОБА_1 заяву згоду на купівлю квартири. Зважаючи на те, що квартира була придбана подружжям під час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то даний об`єкт нерухомості є об`єктом спільної сумісної власності. З огляду на те, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем, а також виходячи з того, що домовитись про поділ спільного сумісного майна в позасудовому порядку сторони не змогли, позивач вважає, що наявні підстави для поділу спільного сумісного майна в судовому порядку та визнання права власності на частку спірної квартири за позивачем, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 30.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гончарова Дмитра Юрійовича до суду надійшла заява з проханням провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на задоволенні позову наполягає та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причину неявки до суду не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, відзиву на позовну заяву, який би відповідав вимогам статті 178 ЦПК України, чи будь-яких письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів, заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову, до суду не надала.

Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

За приписом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 статті 13 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 04.07.2020 року зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №147, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що 06.02.2024 року складено відповідний актовий запис №37.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Костіною Ю.С. та зареєстровано в реєстрі за №419, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . Відчужувана квартира складається з однієї житлової кімнати та має розмір загальної площі 30,8 кв.м і житлової площі 17,1 кв.м.

Згідно пункту 3 Договору, за домовленістю сторін ціна продажу квартири установлюється у сумі 754 659,00 грн.

В пункті 7 Договору зазначено, що нотаріусом отримано від чоловіка покупця ОСОБА_1 заяву про згоду на купівлю, справжність підпису на якій засвідчено Костіною Ю.С. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 28.03.2023 року за реєстровим номером №418, яка знаходиться у справах нотаріуса.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості (однокімнатної квартири) загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , складає 1 030 255,43 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_5 .

Таким чином, із вказаних доказів вбачається, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період зареєстрованого шлюбу між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , а тому являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що вищевказана квартира була придбана сторонами в період шлюбу за спільні кошти подружжя, іншого стороною відповідача не спростовано.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України . Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до положень статті 368 ЦК України, спільна власність двох осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частина 1, 2 статті 71 СК України ), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України).

З огляду на викладене, суд вважає необхідним задовольнити позов, а саме визнати спільною сумісною власністю подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_5 .

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити.

Визначити, що спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м.

В порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на частину 1-кімнатної квартири, загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 17,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , сплачений судовий збір у розмірі 5 151 (п`ять тисяч сто п`ятдесят одна) грн. 28 коп.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: