ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Пікос А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Морозова Вадима Юрійовича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент Банк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до АТ «АКЦЕНТ БАНК» про захист прав споживачів та просив суд зобов`язати відповідача відновити залишок грошових коштів на його рахунку НОМЕР_1 до суми, яка складає 110 591,31 грн., тобто до стану який існував перед виконанням несанкціонованих операцій з 12 жовтня 2023 року по 13 жовтня 2023 року з урахуванням перерахованих відповідачем грошових коштів в розмірі 33358,59 грн та списати нараховані у зв`язку з цим відсотки, пеню,штрафні санкції, суму комісії за перерахування вказаних грошових коштів, а також зобов`язати відповідача відновити залишок грошових коштів на рахунку НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 до суми ,яка складає 6970 грн до стану в якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій з 12 жовтня 2023 року по 13 жовтня 2023 року та списати нараховані у зв`язку з цим відсотки,пеню, штрафні санкції, суму комісії за перерахування вказаних грошових коштів. Також стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12 жовтня 2023 року по 13 жовтня 2023 року з належних йому рахунків НОМЕР_1 , НОМЕР_2 були безпідставно списані грошові кошти, що підтверджується виписками по рахункам. 16 жовтня 2023 року він звернувся до відповідача і працівниками банку була проаналізована ситуація та повернуто лише 33358,59 грн які були списані з рахунку НОМЕР_1 .

16 жовтня 2023 року він звернувся до ВП №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про крадіжку коштів та внесено відомості до ЄРДР за ч.4 ст.185 КК України. В ході інформації банку та досудового розслідування було встановлено, що його син, ОСОБА_2 незаконно скористався його мобільним телефоном на який завантажений мобільний додаток АТ «Акцент Банк» та за допомогою додатку оформив кредит на ім`я позивача та заволодів цими коштами на загальну суму 150 920,00 грн. 17 жовтня 2023 року на вимогу позивача банк повернув йому лише 33358,59 грн. Решту суми грошових коштів в сумі 117 561,41 грн. йому банк не повернув, хоча він неодноразово звертався з такою вимогою. Він як клієнт не ініціював списання коштів, а банк ці кошти списав без ідентифікації особи. Позивач не порушував Умов і правил надання банківських послуг, не повідомляв стороннім особам свій пін-код, СVV- код картки, не передавав стороннім особам платіжну картку. За законом саме банк має докази що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконного використання персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Таким чином, просив суд зобов`язати відповідача відновити залишок на картках до сум, які були до 12 жовтня 2023 року. Відповідно до акту-прийому передачі послуг з надання професійної правничої допомоги позивачем витрачено 20000 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ БАНК» понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач як клієнт банку не виконав свої зобов`язання 2.1.4.5 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме допустив розповсюдження інформації своїх персональних даних, які надали зловмиснику можливість отримати доступ до даних, які мають банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є клієнтом АТ «АКЦЕНТ-БАНК».

На підставі анкети-заяви (а.с.49) позивач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідно до якої він погодився та зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банком банківських послуг, серед яких відповідно до п.2.1.4.4 що підписання документів може здійснюватись особистим підписом держателя картки, або складені із використанням аналога власноручного підпису держателя: ПІН,постійного паролю / одноразового паролю. Із чого випливає, що позивач погодився з тим, що, електронний підпис є аналогом власноручного підпису позивача.

Окрім того, позивач погодився з тим, що відповідно до п.2.1.4.5. Умов та Правил надання послуг, він як держатель картки, зобов`язується не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію ;несе відповідальність за операціями ,здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля ,одноразових паролів,операціями по зміні ПІНу , несе відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних даних ,які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.

Згідно з наданими виписками по банківським рахункам ОСОБА_1 встановлено факти списання грошових коштів , які позивач вважає були списані без надання ним на це розпорядження банку.

З рахунку НОМЕР_3 :

13 жовтня 2023 року о 23 год. 24 хв., було перераховано суму грошових коштів в розмірі 4700,00 грн.;

13 жовтня 2023 року о 23 год. 23 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 32900,00 грн.;

13 жовтня 2023 року о 22 год. 40 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 29000,00 грн.;

13 жовтня 2023 року о 22 год. 36 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 7400,00 грн.;

13 жовтня 2023 року о 22 год. 35 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 9350,00 грн.;

13 жовтня 2023 року о 22 год. 34 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 13900,00 грн.

13 жовтня 2023 року о 03 год. 20 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 7700,00 грн.;

12 жовтня 2023 року о 21 год. 19 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 14400,00 грн.;

12 жовтня 2023 року о 19 год. 37 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 4800,00 грн.;

12 жовтня 2023 року о 16 год. 51 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 9600,00 грн.;

12 жовтня 2023 року о 16 год. 41 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 4800,00 грн.;

12 жовтня 2023 року о 06 год. 43 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 4800,00 грн.;

12 жовтня 2023 року о 06 год. 40 хв., перераховано суму грошових коштів в розмірі 600,00 грн..

З банківського рахунку НОМЕР_4

13 жовтня 2023 року о 15 год. 55 хв., з карткового рахунку НОМЕР_5 було перераховано суму грошових коштів в розмірі 5370,00 грн.;

13 жовтня 2023 року о 06 год. 28 хв., з карткового рахунку НОМЕР_5 було перераховано суму грошових коштів в розмірі 1600,00 грн.

Позивач стверджує, що він розпорядження на перерахунок коштів з своїх рахунків банку не надавав.

Відповідно до Витягу з ЄРДР № 50001250, 16 жовтня 2023 року відділом поліції №4 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_1 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, а саме, що його син ОСОБА_2 скористався телефоном заявника через додаток А-банк, встановленому в мобільний телефон, оформив кредит на 40000 грн. та розпорядився вказаними коштами на власний розсуд.

Із змісту копії заяви ОСОБА_1 на адресу АТ « Акцент Банк», позивач звертався до банку для врегулювання спору в досудовому порядку.

Судом встановлено, що позивач є користувачем банківських послуг АТ « А-БАНК» і приєднавшись до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, він погодився з правами та обов`язками сторін кредитного договору.

А саме, що відповідно до п.2.1.4.4 підписання документів може здійснюватись особистим підписом держателя картки, або складені із використанням аналога власноручного підпису держателя: ПІН,постійного паролю / одноразового паролю. Із чого випливає, що позивач погодився з тим, що, електронний підпис є аналогом власноручного підпису позивача.

Окрім того, позивач погодився з тим, що відповідно до п.2.1.4.5. Умов та Правил надання послуг, він як держатель картки, зобов`язується не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; несе відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів,операціями по зміні ПІНу, несе відповідальність за розголошення та розповсюдження будь-яких персональних даних,які містять банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.

Із наданих виписок встановлено, і це не заперечується сторонами що, починаючи з 12 жовтня 2023 року по 13 жовтня 2023 кошти було переведено з карток позивача на картку його сина ОСОБА_3 .

Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що відкрито кримінальне провадження за ознаками ч.4 ст.185 КК України та за вироком суду і відповідно до викладених обставин грошові кошти з банківських карток позивача були зняті шляхом заволодіння третьою особою (сином позивача- ОСОБА_2 ), його телефоном з фінансовим номером, через електронний додаток А-Банк, який встановлений на мобільний телефон ОСОБА_1 . Зловмисник скористався доступом, оформив кредит та зняв 40000 грн та розпорядився коштами на власний розсуд.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач як клієнт банку не виконав свої зобов`язання 2.1.4.5 Умов та Правил надання банківських послуг, а саме допустив розповсюдження інформації своїх персональних даних, які надали зловмиснику можливість отримати доступ до даних, які мають банківську таємницю та впливають на безпеку користування продуктами банку для клієнта.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку(стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 2 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (тут і далі в редакції Положення на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення передбачено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу VI Положення).

Пунктом 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» зазначено, що користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» затвердженої Постановою Правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 „ Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банка бо визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

За приписами пункту 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

За умовами Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку за розголошення цих відомостей несе відповідальність клієнт банку.

Відповідно до п.7 розділу X Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що він не мав наміру та волевиявлення на здійснення будь-яких банківських операцій за своїм банківським рахунком, використання кредитних коштів, своїми діями чи бездіяльністю не сприяв розголошенню особистих даних, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, третіх осіб на вчинення таких дій не уповноважував, після виявлення списання коштів з мого рахунку відразу звернувся із заявою до поліції та повідомив банк, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки факт звернення позивача до поліції з заявою жодним чином не доводить вину Банку.

Колегія суддів наголошує, що позивач не позбавлений звернутись до суду за захистом свого порушеного права з вимогами про відшкодування шкоди до осіб, які вчинили щодо нього шахрайські дії, у разі їх встановлення.

Таким чином, апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними позовній заяві, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Морозова Вадима Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 21 жовтня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова