КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Буліменка Євгена Володимировича нарішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2025року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року адвокат Кузнєцов Д.О., як представник позивача - ОСОБА_2 , звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що сторони у справі перебували в шлюбі з 31 травня 2012 року. Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації шлюбів Постаджилар Муніципалітету району Байракли, Турецька Республіка, реєстраційний номер запису про шлюб: 286. Це підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер свідоцтва 286 від 12 вересня 2012 року про укладення шлюбу міжнародного зразка згідно Паризької Конвенції від 12 вересня 1974 року.

В шлюбі у сторін народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейні відносини у сторін не склались, 27.06.2024 Дарницький районний суд м. Києва розглянув справу №753/6077/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, ухвалив рішення, яким шлюб розірвав.

Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Син сторін страждає на хронічне психічне захворювання - аутизм.

ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю підгрупи А, про що свідчить медичний висновок № 887 від 12.12.2023.

Згідно індивідуальної програми реабілітації син сторін має третій ступінь обмеження. Так, він обмежений до самообслуговування, до пересування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання. Отже, він потребує в першу чергу значних зусиль для догляду за ним. Позивачці доводиться багато часу витрачати на дитину. У зв`язку з тим, що вона здійснює постійний догляд за дитиною, то не може влаштуватись на роботу.

Крім того, позивачка сама має інвалідність 3-ї групи, отримує пенсію, отже, фактично її доходом є пенсія по інвалідності.

Стан здоров`я дитини такий, що він потребує значних постійних витрат на його догляд, лікування та реабілітацію. Витрати на утримання є занадто високими, оскільки ОСОБА_5 швидше за звичайне зношує речі.

За мінімальними підрахунками на утримання дитини на побутові потреби (харчування, одяг (враховуючи зимові куртки, комбінезони, натільну білизну, кофти, штани, шапки, шкарпетки і таке ін.), ортопедичне взуття (2 пари на рік), кросівки для спорту, шкільний рюкзак та канцелярію, окуляри (2 пари), внесок за заняття спортом, спортивний інвентар, іграшки, книжки, миючі засоби та інші господарські товари, ліки) необхідно 18 000,00 грн на місяць.

Дитина хоче займатись (і їй це вкрай потрібно для розвитку) малюванням/ліпленням/конструюванням, стрибками на батуті та музикою. Умовно на місяць це коштує 1 500,00 - 2 000,00 грн.

Для догляду за дитиною вкрай необхідна побутова техніка та меблі: кухонна плита; бойлер; телефон для шкільних занять онлайн; пральна машина; холодильник; ліжко; шафа для речей. На цей час позивачка вже придбала за власні кошти кухонну плиту, а також оформила кредит для придбання бойлера та телефону. Для дитини дуже потрібна пральна машина, оскільки дитина настільки сильно забруднює речі та постільну білизну, що доводиться прати по декілька разів кожен день. Пральна машина, яка у позивачки є, не витримує навантаження та вже вийшла з ладу - протікає. Також вийшов з ладу холодильник.

Дитина дуже потребує окремого ліжка (на сьогодні спить з матір`ю) і шафу для речей. Вартість ліжка з матрацом становить (6 534,00+6 554,00) 13 088,00 гривень, а шафи 6 316,00 гривень. Без вказаних меблів та побутової техніки не можливо задовольнити базові потреби дитини.

Всього на придбання меблів та побутової техніки необхідно 88 100,00 грн. Розмір 1/2 частини від вартості меблів та побутової техніки становить 44 050,00 грн. Позивач вважає, що ця сума повинна сплачуватись відповідачем із розрахунку один раз на 5-ть років.

Згідно консультативного висновку лікаря-невролога дитячого від 08.09.2023 ОСОБА_6 рекомендовані, серед іншого: заняття вправами на корекцію (роліки); ЕЕГ моніторинг для уточнення діагнозу, МРТ Контроль.

Позивачка вказувала, що нейрокорекція і поведінкова терапія це досить коштовні заняття. Якщо навіть мінімально по 2 заняття на тиждень (хоча цього мало), то це виходить мінімум 16 000,00 грн на місяць. Нічний моніторинг електроенцефалограмма коштує 13 000,00 грн. ЕЕГ моніторинг необхідно проводити один раз на рік. МРТ головного мозку з наркозом коштує 8 970,00 грн. МРТ головного мозку з анестезією необхідно робити не частіше 1 разу на рік.

Крім того, син, як дитина з інвалідністю потребує літнього оздоровлення біля моря. Витрати на оздоровлення дитини становлять 20 000,00 гривень.

Таким чином, 1/2 витрат на дитину складає:

1) на харчування, одяг, побутові потреби, ліки - 9 000,00 на місяць; витрати на придбання приладдя для малювання/ліплення/конструювання - 1 000,00 щомісяця;

2) на придбання побутової техніки: мобільного телефону для онлайн занять, бойлера, пральної машини холодильника, ліжка, матраца, шафи для речей - 44 050,00 грн один раз на 5-ть років;

3) на нейрокорекцію і поведінкову терапію - 8 000,00 грн щомісяця;

4) МРТ головного мозку з седацією - 4 485,00 грн один раз на рік; нічний моніторинг електроенцефалограми - 6 500,00 грн раз на рік (разом - 10 985,00 грн раз на рік);

5) на літнє оздоровлення дитини біля моря - 10 000,00 грн раз на рік, або 20 000,00 раз в два роки.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд:

1) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн з дня подачі позову і до повноліття дитини;

2) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дня подачі позову і до одужання дитини або до повноліття дитини, а саме витрати на:

- заняття з нейрокорекції і поведінкової терапії дитини - у розмірі 8 000,00 грн щомісяця;

- проведення МРТ головного мозку з седацією та нічного моніторингу ЕЕГ дитини - у розмірі 10 985,00 грн щороку;

- придбання для дитини меблів та побутової техніки в розмірі 44 050,00 грн один раз на 5-ть років;

- витрати на оздоровлення дитини - у розмірі 20 000,00 грн - один раз в два роки і до досягнення дитиною повноліття;

3) стягнути з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 10 000,00 грн, які складаються з витрат на правничу допомогу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі - у розмірі 8 206,00 грн щомісяця, починаючи з дня пред?явлення позову - 15.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 фактично понесені нею додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 11 039,77 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, разом до стягнення - 21 039,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 27 985,00 грн щомісяця, - починаючи з дня пред?явлення позову і до одужання дитини/або досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах відповідача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Буліменко Є.В., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 5 000,00 грн, з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити. Стягнути з позивача на користь відповідача понесені відповідачем судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 8206,00 грн, суд першої інстанції не взяв до уваги стан здоровя самого відповідача, який має захворювання із кодом МКХ-10 Н33.О О К (відшарування та розрив сітківки ока). Єдини джерелом доходу відповідача, яки на даний час проживає у Німеччині, є тимчасова допомога для забезпечення прожиткового мінімуму у сумі 752,45 євро.

Суд не взяв до уваги ту обставину, що відповідач тривалий час добровільно сплачував аліменти на сина, в тому числі і у серпні, вересні 2024 року (після звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом), що підтверджується відповідними платіжними документами, копії яких є в матеріалах справи.

Зауважує, що суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини в сумі 11 039,77 грн, які складаються з:

- 1/2 понесених витрат на оплату консультації дитячого дерматолога від 05.02.2025 в сумі 1206,00 грн та витрат на виготовлення дитині окулярів в сумі 12 805,80 грн (1206,00+12 805,80)/2);

- понесених витрат на реабілітацію дитини в м. Трускавець в ПрАТ «СГК «дніпро-Бескид» в сумі 6067,74 грн та витрат на поїздку дитини з м. Трускавця до Буковелю на екскурсію в сумі 2000,00 грн (6067,74+2000)/2).

Поряд із цим, скаржник зауважує, що позивачка у позовній заяві не заявляла вимог про стягнення фактично понесених нею вищезазначених додаткових витрат на утримання дитини.

Вважає також необгрунтованим висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 27 985,00 грн щомісяця - з дня предявлення позову до суду до одужання дитини/або досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , які складаються з витрат на нейрокорекцію і поведінкову терапію в розмірі 8000,00 грн щомісяця, а також витрат на проведення МРТ головного мозку з седацією та нічного моніторингу ЕЕГ в розмірі 19 985,00 грн щомісяця.

Зазначає, що матеріали справи не містять рекомендації щодо проведення дитині нейрокорекції та поведінкової терапії до того ж щомісяця. Матеріали справи також не містять доказів щодо наявності лікарських рекомендацій проведення дитині МРТ та ЕЕГ моніторингу щомісяця.

Скаржник вказує, що надані позивачем докази на підтвердження розміру витрат на проведення зазначених вище досліджень не можна вважати належними та допустимими, оскільки це роздруківки невідомого походження, з явно завищеною вартістю досліджень у закладах охорони здоров'я приватної форми власності.

Також, скаржник звертає увагу, що при розгляді справи, суд першої інстанції встановив, що розмір щомісячного доходу відповідача становить 752,45 євро, що в еквіваленті до гривні складає 32 825,78 грн. Поряд із цим, суд своїм рішенням стягнув з відповідача на користь позивача 8206,00 грн аліментів та 27 985,00 грн додаткових витрат, а разом - 36 191,00 грн щомісячно, що перевищуватиме розмір офіційного доходу відповідача та перевищує визначений Закон України «Про виконавче провадження» розмір щомісячного утримання за виконавчими документами з боржника, який не повинен бути більшим за 50% доходу.

Просив також суд апеляційної інстанції вирішити питання розподілу судових витрат пропорційно до задоволених вимог позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Кузнєцов Д.О. заперечує проти наведених скаржником доводів, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Вказує, що факт сплати відповідачем часткових добровільних платежів не впливає на розгляд цієї справи. Така добровільна сплата може бути врахована виконавцем при розрахунку розміру заборгованості за попередні періоди.

Вважає, що судом при ухваленні рішення в повному обсязі враховані такі обставини, як дохід відповідача, стан здоровя, тому позовні вимоги задоволено частково.

Представник відповідача ОСОБА_8 - адвокат Буліменко Є.В. у судовому засіданні, яке відбулось 25.06.2025 року, підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

У судовому засіданні 17.09.2025 року позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Кузнєцов Д.О. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, сторони у справі перебували в шлюбі з 31.05.2012 по 27.06.2024.

В шлюбі у сторін народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Син сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на хронічне психічне захворювання - аутизм, є дитиною з інвалідністю підгрупи А, про що свідчить медичний висновок № 887 від 12.12.2023.

Відповідно з індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда № 1243, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має третій ступінь обмеження. Отже, він обмежений до самообслуговування, до пересування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання. Тому потребує значних зусиль для догляду за ним. Стан здоров`я дитини такий, що він потребує значних постійних витрат на його догляд, лікування та реабілітацію.

Позивачка є інвалідом 3-ї групи. Її основним доходом є пенсія по інвалідності. Змоги працювати вона не має, оскільки зайнята постійним доглядом за дитиною з інвалідністю підгрупи А.

Відповідач проживає у Федеративній Республіці Німеччина.

Єдиним джерелом доходу відповідача на даний час є тимчасова допомога для забезпечення прожиткового мінімуму в сумі 752,45 євро, що підтверджується повідомленням про внесення змін щодо тимчасової допомоги для забезпечення прожиткового мінімуму від 26.09.2024. У перерахунку у гривневий еквівалент, щомісячний дохід відповідача становить 752,45 євро х 43,6252 = 32 825,78 грн.

Відповідач має захворювання із кодом МКХ-10 НЗЗ.О О К (відшарування та розрив сітківки ока), що підтверджується копією листка непрацездатності, яка додається до відзиву.

Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться переважно на її утриманні.

Судом встановлено, що відповідач періодично добровільно переказує грошові кошти позивачці на утримання дитини, однак у належному розмірі добровільно і регулярно допомогу на утримання дитини не надає.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції, враховувавши покладення законом на батьків рівного обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, перевіривши докази на підтвердження матеріального стану відповідача, врахувавши його стан здоров'я, а також стан здоров`я дитини, яка страждає на хронічне психічне захворювання - аутизм, є дитиною з інвалідністю підгрупи А, потребує постійного догляду, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки щомісяця аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 8 206,00 грн, що не перевищує 1/4 щомісячного доходу відповідача (32 825,78 грн : 4 = 8 206,45 грн), починаючи з дня пред?явлення позову - 15.07.2024, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років у розмірі 3196 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини в розмірі 8 206,00 грн, що не перевищує 1/4 щомісячного доходу відповідача.

Зазначений розмір стягнутих аліментів, на думку колегії суддів, є справедливим, достатнім та таким, що враховує як інтереси дитини, так і платника аліментів.

Доказів того, що такий розмір аліментів є надмірним, та покладення на відповідача обов`язку з його сплати поставить його у скрутне матеріальне становище, матеріали справи не містять.

Колегія суддів враховує, що відповідач має вік 43 роки, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у заявленому позивачем розмірі.

Суд апеляційної інстанції також вважає необхідним роз`яснити, що згідно із статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, про те, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував суми, які були сплачені відповідачем на користь позивача на утримання дитини добровільно, не можуть бути підставою для зміни рішення в цій частині. Добровільне виконання відповідачем свого обов`язку по утриманню дитини в період з вересня 2022 по вересень 2024 року не спростовує правильності висновків суду щодо визначення розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утримання дитини за судовим рішенням, однак може бути враховано в подальшому державним виконавцем в ході виконавчого провадження.

Поряд із цим, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості оскаржуваного рішення в частині вирішення питання стягнення додаткових витрат.

Відповідно до статті 185 ЦПК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20 зазначено, що «аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові.

Розмір витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов».

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наведені висновки щодо застосування статті 185 СК України підлягають врахуванню у кожній справі про стягнення додаткових витрат на дитину.

У справі, що переглядається, звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, позивачка ОСОБА_2 зазначала, що такі витрати пов`язані з: заняттями з нейрокорекції і поведінкової терапії дитини - у розмірі 8 000,00 грн щомісяця; проведення МРТ головного мозку з седацією та нічного моніторингу ЕЕГ дитини - у розмірі 10 985,00 грн щороку; придбанням для дитини меблів та побутової техніки - у розмірі 44 050,00 грн один раз на 5-ть років; оздоровленням дитини - у розмірі 20 000,00 грн - один раз в два роки і до досягнення дитиною повноліття.

Разом із тим, задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 фактично понесених нею додаткових витрат на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 11 039,77 грн (витрати на оплату консультації дитячого дерматолога, на виготовлення окулярів, залізничні квитки, придбання для дитини валізи, поїздка дитини з Трускавця на екскурсію до Буковелі).

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що вирішуючи питання про стягнення таких витрат, суд першої інстанції фактично вийшов за межі позовних вимог, оскільки у позовній заяві вимог про стягнення з відповідача половини вартості витрат на оплату консультації лікаря дерматолога, виготовлення окулярів, придбання залізничних квитків, валізи, оплати екскурсію заявлено не було.

Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин); під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених позивачем вимог.

Обґрунтовано відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення витрат на придбання меблів та побутової техніки, місцевий суд правильно вказав на те, що такі витрати не відносяться до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення частини витрат на оздоровлення дитини біля моря в розмірі 20 000,00 грн, оскільки позивачкою не доведено, що таке лікування було рекомендовано відповідною лікарською установою.

Проте місцевий суд безпідставно включив до складу фактично понесених додаткових витрат ті, про які позивач вимог не заявляла, та помилково стягнув їх частину з відповідача, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду не погоджується із висновками районного суду про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 27 985,00 грн щомісяця (з яких - 8000,00 грн на нейрокорекцію і поведінкову терапію для дитини, а також 19 985,00 грн - витрат на оплату МРТ контролю та ЕЕГ моніторингу дитини).

Так, вирішуючи питання про стягнення з відповідача як додаткових витрат на оплату занять з нейрокорекції та поведінкової терапії дитини, суд першої інстанції залишив поза увагою, що в матеріалах справи відсутні докази, підтверджуючі рекомендації лікарів щодо необхідності проведення нейрокорекції та занять з поведінкової терапії. Жоден наявний в матеріалах справи консультативний висновок таких рекомендацій не містить. Індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда №1243 від 13.12.2023 року, містить рекомендації щодо проведення дитині психологічної та педагогічної корекції 2 рази на рік (не щомісяця). Не володіючи спеціальними знаннями в галузі медицини та дитячої психології (педагогіки), суд першої інстанції був не вправі робити висновки про тотожність таких видів корекції, та про періодичність, з якою вона має проводитись для конкретної дитини, рівень фахової підготовки спеціалістів в державних та приватних закладах.

Місцевий суд також не зазначив мотивів стягнення з відповідача витрат на проведення дитині МРТ контролю та ЕЕГ моніторингу в сумі 19 985,00 грн щомісячно, в той час як позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача таких витрат на проведення МРТ головного мозку з седацією та нічного моніторингу ЕЕГ дитини - у розмірі 10 985,00 грн щороку.

Серед доказів, підтверджуючих необхідність проведення ОСОБА_6 таких досліджень, в матеріалах справи міститься консультативний висновок лікаря невролога дитячого від 08.09.2023 року, де серед рекомендацій зазначено ЕЕГ моніторинг для уточнення діагнозу та МРТ контроль (том 1 а.с. 31), а також консультативний висновок лікаря невролога від 24.10.2024, яким рекомендовано проведення ЕЕГ сну (том 1 а.с. 137).

Враховуючи пояснення позивачки про необхідність проведення МРТ та ЕЕГ контролю не за записом, а безпосередньо під час або після нападу, які трапляються у дитини, періодичність яких не можна передбачити, апеляційний суд вважає доведеним необхідність і важливість для дитини цих витрат раз на рік в розмірі, доведеному позивачем та не спростованому відповідачем.

Доводи відповідача про те, що вартість таких досліджень в закладах охорони здоров'я державної або комунальної форми власності є значно нижчою, до уваги не приймаються, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях, належними доказами не підтверджені.

З огляду на вказане, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам та порушення вимог процесуального законодавства, допущене судом першої інстанції при вирішення даного питання, є підставою для скасування рішення в цій частині та ухвалення нового рішення суду про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10985,00 грн щорічно, з дня подачі позову до одужання дитини або до повноліття дитини.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у даній справі в розмірі 10 000,00 грн, суд першої інстанції, вивчивши надані позивачкою докази на підтвердження факту і розміру понесених судових витрат, дійшов правильного висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому нею розмірі є обґрунтованими, документально підтвердженими та співмірними з витраченим часом на виконання робіт, складністю справи та обсягом наданих послуг.

Поряд із цим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою, зменшивши їх розмір до 5 000,00 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буліменка Євгена Володимировича задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2025року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат (фактично понесених та щомісячно) на утримання дитини та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10985 (десять тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 коп. щорічно, з дня подачі позову до одужання дитини або до повноліття дитини.

Змінити рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, зменшивши розмір таких витрат з 10 000 (десяти тисяч) гривень до 5 000 (п`яти тисяч) гривень 00 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.