ПОСТАНОВА

Іменем України

10 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 391/498/25

провадження № 22-ц/4809/1490/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2025 року у складі головуючого судді Капиш В. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви і ухвали суду першої інстанції.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Компаніївського районного суду Кіровоградської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 і визначити наступний спосіб участі у спілкуванні з дитиною: періодичні побачення з дитиною, за місцем її знаходження без присутності батька; телефонна та електронна комунікація з дитиною без обмежень.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною передано за правилами територіальної підсудності на розгляд до належного суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилався на те, що згідно відповіді Компаніївської селищної ради Кіровоградської області від 30 червня 2025 року № 03-20/361/1, відомості щодо ОСОБА_2 відсутні, рекомендовано звернутися до Мологівської територіальної громади.

Згідно відповіді Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 15 липня 2025 року № 03.1-20/1063 та інформації з Єдиного державного демографічного реєстру № 1520094 від 26 червня 2025 року ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 .

За таких обставин, встановивши, що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , з урахуванням положень п. 1. ч. 3 ст. 31 ЦПК України Компаніївський районний суд Кіровоградської області направив матеріали даної цивільної справи до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Платонова Марина Анатоліївна, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2025 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обгрунтування представник позивачки зазначила, що звернулась з позовом до Компанїївського районного суду Кіровоградської області та зазначила, що відповідач ОСОБА_2 фактично проживає саме у АДРЕСА_2 . Разом з тим, постановляючи ухвалу про направлення справи за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, суд взяв за основу лише факт реєстрації відповідача.

Такі висновки суду вважає передчасними, оскільки зверненню з даним позовом саме до Компаніївського районного суду Кіровоградської області слугувало те, що відповідач ОСОБА_2 разом з дитиною з 2023 року по теперішній час проживають у АДРЕСА_2 .

Цей факт підтверджується характеристиками на дитину з навчального закладу КЗ «Червоновершський ліцей» Компаніївської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області від 19 вересня 2024 року та 18 квітня 2025 року, а саме про те, що дитина там навчається і батько цікавиться навчанням, усім забезпечує та відвідує батьківськи збори.?

З посилаючись на норми ст. 28 ЦПК, позивачка вважає, що фактичним місцем проживання відповідача з дитиною є АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до юрисдикції Компаніївського районного суду Кіровоградської області.

Суд першої інстанції не врахував вказані норми права та не звернув уваги на вимоги ст.32 ЦПК України, зокрема про недопустимість спору між судами про підсудність.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, справу призначено до розгляду в апеляційному суді в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

Компаніївський районний суд Кіровоградської області постановляючи оскаржувану ухвалу правомірно посилався на те, що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , тому з урахуванням положень п.1.ч. 1 ст. 31 ЦПК України направив матеріали цивільної справи за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 звернулась в Компаніївський районний суд Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні з дитиною. В позовній заяві позивачка зазначила адресу проживання відповідача АДРЕСА_2 .

За загальним правилом територіальної підсудності, встановленим ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 6 ст. 187 ЦПК України передбачено те, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом першої інстанції було здійснено запит до Компаніївської селищної ради про надання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).

Згідно відповіді Компаніївської селищної ради Кіровоградської області від 30 червня 2025 року № 03-20/361/1 відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 відсутні, рекомендовано звернутися до Мологівської територіальної громади Одеської області (а.с.29).

02 липня 2025 року судом направлено запит до Мологівської сільської ради Одеської області про надання відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 (а.с.30).

Відповідно до інформації, наданої Мологівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області № 03.1-20/1063 від 15 липня 2025 року, ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.31).

Крім того, згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1520094 від 26 червня 2025 року ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.28).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що справа не підсудна Компаніївському районному суду Кіровоградської області.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відповідач фактично проживає по АДРЕСА_2 не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З метою забезпечення реалізації цього права та відповідно до названої норми Конституції України 11 грудня 2003 року прийнято Закон України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

За визначенням статті 3 цього Закону місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Згідно із пунктами 3, 4 зазначеного Порядку № 265 декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування),зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування, є витяг із реєстру територіальної громади, який видається органом реєстрації або центром надання адміністративних послуг у паперовій формі за зверненням особи, яка декларує/реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласників) житла, законного представника (представника) особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі - суб`єкт звернення). Суб`єкт звернення для отримання витягу може також звернутися через Єдиний державний веб-портал електронних послуг після проходження ним електронної ідентифікації та автентифікації. Витяги з реєстру територіальної громади, отримані в електронній або паперовій формі, мають однакову юридичну силу (пункти 36, 45, 46 Порядку).

Належних доказів щодо місця проживання або перебування відповідача, яке у встановленому законом порядку задекларовано/зареєстровано саме за вказаною позивачкою адресою, матеріали справи не містять.

Посилання позивачки на те, що характеристики дитини із навчального закладу підтверджують фактичне проживання відповідача у с. Червоновершки, не є підставою для скасування ухвали, оскільки положеннями ст. 27 ЦПК України передбачено обов`язок позивача на звернення з позовом саме за зареєстрованим місцем проживання чи перебування відповідача, а не за фактичним місцем проживання.

Щодо доводів про порушення ст. 28 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що спір у даній справі виник із правовідносин, які не визначені ст. 28 ЦПК України, як такі, підсудність яких можлива за вибором позивача.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з правильним висновком суду першої інстанції про наявність підстав для передачі справи на розгляд до суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду і не дають підстав для вважати, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, дотримано норм процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Підстави для розподілу судових витрат, передбачені ст. 141 ЦПК відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Платонова Марина Анатоліївна, залишити без задоволення.

Ухвалу Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 10.10.2025.

Судді

С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник