ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1491/25 Справа № 708/66/25 Категорія: 305010900Головуючий по 1 інстанції - Івахненко О.Г. Доповідач в апеляційній інстанції - Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Василенко Л.І.

секретар Івануса А.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Скрипченко Дмитро Віталійович;

відповідач виконавчий комітет Чигиринської міської ради;

представники відповідача - Холод Антон Васильович, ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу виконавчий комітет Чигиринської міської ради;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу виконавчого комітету Чигиринської міської ради на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чигиринської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до виконавчого комітету Чигиринської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

В позовній заяві просила стягнути з виконавчого комітету Чигиринської міської ради на її користь грошові кошти в розмірі 97 603 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок ДТП; 5 270 грн. 30 коп. як відшкодування витрат понесених на придбання ліків під час лікування після отримання ушкодження здоров`я; 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 вересня 2024 року о 17 год. 56 хв. в м. Чигирині на перехресті доріг вул. П.Антоненка вул. П.Дорошенка, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем DAEWOO LACETTI, д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що рухався по головній дорозі, у результаті чого сталось зіткнення транспортних засобів. Автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

За даним фактом відносно обох водіїв було складено протоколи про адміністративне правопорушення по ст. 124 КУпАП.

Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення. Рішення суду набрало законної сили 12 листопада 2024 року.

Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2024 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Рішення суду набрало законної сили 12 листопада 2024 року.

Позивач вказує, що підставою закриття провадження у справах слугувало те, що організацію дорожнього руху на території міста Чигирин затверджено генеральний план забудови міста 1992 року (зі змінами). Згідно схеми організації дорожнього руху визначено головною дорогою вулицю П.Дорошенка відносно вулиці П.Антоненка. На перехресті вказаних вулиць були встановлені знаки пріоритету, а саме знак 2.1. «Дати дорогу» зі сторони другорядних вулиць. Станом на 23 жовтня 2024 року велику кількість знаків по місту Чигирину було пошкоджено та викрадено, що підтверджено наданою на запит суду відповіддю КП ЄРЦ» ЧМР від 28 жовтня 2024 року.

З наведених обставин суд дійшов висновку, що відсутність визначених ПДР та генеральним планом забудови міста засобів регулювання дорожнього руху, а саме знаків пріоритету через їх пошкодження та викрадення, є неналежною організацією дорожнього руху на території міста, оскільки лише місцеві мешканці можуть бути обізнані із визначеною генеральним планом забудови міста пріоритетністю доріг на вулицях міста. У свою чергу інші водії позбавлені такої можливості через відсутність відповідних дорожніх знаків.

За встановленими фактами судом 01 листопада 2024 року було ухвалено окрему постанову, яку доведено до відома голови Чигиринської ОТГ Харченка В.Г. та управління патрульної поліції в Черкаській області шляхом направлення останнім копії окремої постанови та зобов`язано їх повідомити Чигиринський районний суд Черкаської області протягом місяця з дня отримання копії даної постанови про її розгляд.

ОСОБА_1 вважає, що причиною вказаної ДТП та, як наслідок, завданої автомобілю Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 матеріальної шкоди є протиправна бездіяльність власника вулично-шляхової мережі м. Чигирина - Чигиринської міської ради, яка полягає у не здійсненні організації безпеки дорожнього руху на перехресті доріг вул. П.Антоненка вул. П.Дорошенка.

Вартість заподіяного позивачці матеріального збитку згідно з висновком становить 97 603,20 грн.

ОСОБА_1 також вказує, що внаслідок ДТП була госпіталізована до КНП «Чигиринська багатопрофільна лікарня» Чигиринської міської ради, де перебувала на лікуванні в період з 29 вересня 2024 року по 04 жовтня 2024 року. Під час лікування нею було витрачено кошти на придбання медикаментів на суму 5 270,30 грн.

Внаслідок ДТП було порушено звичайний ритм життя позивачки, вона зазнала душевних хвилювань, була знервована, її життя було сповнене негативними емоціями, а сама ДТП стала психотравмуючим спогадом. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в суму 10 000 грн.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Чигиринської міської ради на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП у розмірі 97 603 грн. 20 коп.

Стягнуто з виконавчого комітету Чигиринської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на лікування через ушкодження здоров`я внаслідок ДТП у розмірі 5 270 грн. 30 коп.

Стягнуто з виконавчого комітету Чигиринської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 3 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з виконавчого комітету Чигиринської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 15 944 грн. 30 коп., витрати за експертне дослідження у розмірі 5 627 грн. 40 коп. та судовий збір у розмірі 1 135 грн. 98 коп.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що допущені Чигиринською міською радою порушення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданою позивачці під час ДТП шкодою, яка сталася через незадовільне утримання доріг з боку Чигиринської міської ради, а тому такі збитки мають бути відшкодовані відповідачем, на балансі якого перебуває ділянка дороги, на якій сталася ДТП.

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд врахував обсяг фізичних та душевних страждань, яких позивачка зазнала внаслідок ушкодження здоров`я та перебування на лікуванні в медичному закладі, визнав, що такі страждання знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та протиправними діями відповідача та враховуючи характер правопорушення, вимоги розумності, справедливості та об`єктивності частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Судові витрати у справі стягнуто з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, виконавчий комітет Чигиринської міської ради подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки судом не в повній мірі з`ясовані обставини справи, неналежним чином досліджені та оцінені докази, що порушує ст.ст. 77-80,89 ЦПК України. Судом не взято до уваги вимоги та аргументи виконавчого комітету Чигиринської міської ради, а також було порушено ст.ст. 103, 113 ЦПК України та відмовлено у проведенні повторної транспортно-товарознавчої експертизи.

Вказує, що висновок вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1440/12-24, згідно якого було встановлено суму матеріального збитку 97 603 грн. 20 коп. був складений та врахований судом з порушенням законодавства. Позивач не запрошував відповідача на огляд автомобіля згідно якого було зроблено висновок.

Вважає, що позивач скориставшись відсутністю представника відповідача повпливав на оцінювача який безпосередньо складав висновок. Висновок є таким, що складений із застосуванням завищених цін на деталі та роботи, а також таким, що не відповідає об`єктивно нанесеним пошкодженням автомобілю.

Вказує, що при більш детальному вивченні висновку, встановленим є той факт, що без додаткової експертизи вбачаються розбіжності у деталях які фактично перебували на автомобілі (та були пошкоджені) від тих запчастин, які зазначені у висновку.

Щодо стягнення коштів на правничу допомогу скаржник вказує, що позивачем не було подано до суду копії документів, котрі підтверджували б факт сплачети коштів на правничу допомогу, а саме: квитанції до прибуткового касового ордера або платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Щодо завдання шкоди безпосередньо позивачу, зазначає, що позивач не надав жодного документу який підтверджував би факт набуття права власності чи володіння автомобіля Мазда 323, д.н.з. НОМЕР_2 1997 року випуску.

Вважає, що у позивачки відсутні правові підстави про відшкодування матеріальних збитків, оскільки даний автомобіль не є її власністю.

28 липня 2025 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Скрипченка Д.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому сторона позивача просить у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

У відзиві вказано, що висновок № 1440/12-24 виконаний суб`єктом, який має необхідну сукупність юридично установлених повноважень, прав і обов`язків для проведення належної професійної оціночної діяльності в контексті вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», тобто виконаний компетентним суб`єктом.

Аргументи відповідача про нібито завищення вартості запчастин є вираженням його суб`єктивної думки і поглядів, не містять фактичних даних та є оціночним судженням.

Доказів на спростування суми матеріального збитку, завданого позивачці, як користувачу транспортного засобу, внаслідок пошкодження майна відповідачем не надано.

Вказує, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, завданої автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Отже, ОСОБА_1 має право на відшкодування їй матеріального збитку заподіяного внаслідок ДТП, що в свою чергу, жодним чином не спростовано відповідачем.

Зазначає, що позивачем у передбаченому ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази, що підтверджують понесення витрат на правову допомогу та співмірності розміру, що в свою чергу жодним чином не спростовано відповідачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 вересня 2024 року в м. Чигирині на перехресті доріг П.Антоновича та вул. П.Дорошенка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів DAEWOO LACETTI, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Дорога на перехресті вулиць П.Антоненка П.Дорошенка в м. Чигирині перебуває на балансі та у віданні Чигиринської міської ради.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 28 вересня 2024 року відносно обох водіїв було складено протоколи про адміністративне правопорушення за порушення Правил дорожнього руху України по ст. 124 КУпАП серії ДПР18 № 494076 та серії ДПР18 № 494077, які направлено на розгляд до Чигиринського районного суду Черкаської області.

Постановами Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2024 року (т.1 а.с. 51-53, т.1 а.с. 54-56) провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_1 закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у їхніх діях складу адміністративного правопорушення.

В обох випадках підставою закриття провадження у справах був встановлений судом факт відсутності визначених ПДР та генеральним планом забудови міста засобів регулювання дорожнього руху, а саме знаків пріоритету через їх пошкодження та викрадення та неналежною організацією дорожнього руху на території міста.

Зі схеми місця ДТП від 28 вересня 2024 року (т.1 а.с. 59) вбачається, що на перехресті вул. П.Дорошенка та вул. П.Антоненка в м. Чигирині будь-які знаки пріоритету відсутні, ширина вказаних доріг є приблизно однаковою та має однакове асфальтне покриття, зокрема ширина вул. П.Дорошенка становить 7,40 м, у свою чергу ширина вул. П.Антоненка становить 7,80 м. Саме на цьому перехресті і відбулось зіткнення автомобілів. На схемі ДТП не відображено наявності дорожніх знаків.

З відповіді КП «ЄРЦ» ЧМР від 28 жовтня 2024 року (т.1 а.с. 43) встановлено, що організацію дорожнього руху на території міста Чигирин затверджено генеральним планом забудови міста 1992 року (зі змінами). Згідно схеми організації дорожнього руху визначено головною дорогою вулицю П.Дорошенка відносно вулиці П.Антоненка. На перехресті вказаних вулиць були встановлені знаки пріоритету, а саме знак 2.1. «Дати дорогу» зі сторони другорядних вулиць. Станом на 23 жовтня 2024 року велику кількість знаків по місту Чигирину було пошкоджено та викрадено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності усіх підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Відсутність хоча б одного з елементів, що становлять склад цивільного правопорушення, не дає підстав для покладення відповідальності за заподіяні збитки.

На позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях.

За змістом ст. 18 ЗУ «Про автомобільні дороги» складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є, зокрема: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Згідно ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частиною 1 ст. 16 ЗУ «Про автомобільні дороги» передбачено, що вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю, а згідно зі статтею 17 цього Закону управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

Відповідно до п. 1, п. 4 ст. 21 ЗУ «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Частиною 1 ст. 24 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Згідно з ч. 3 ст. 14, ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Частиною 1 ст. 24 ЗУ «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність визначених ПДР та генеральним планом забудови міста засобів регулювання дорожнього руху, а саме знаків пріоритету через їх пошкодження та викрадення, є неналежною організацією дорожнього руху на території міста. Дані обставини встановлені у справах про адміністративне правопорушення № 708/1176/24, № 708/1177/24 та викладені в постановах Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2024 року, щодо неналежної організації дорожнього руху на місці ДТП під час розгляду даних справ та відповідачем не спростовані.

Більше того, факти неналежної організації дорожнього руху на місці ДТП викладено в окремій постанові Чигиринського районного суду Черкаської області від 01 листопада 2024 року (т.1 а.с. 44-45) та доведено до відома голови Чигиринської ОТГ Харченка В.Г. та управління патрульної поліції в Черкаській області. Відсутність дорожніх знаків на місті ДТП підтверджено також схемою місця ДТП (т.1 а.с. 59) та відповіддю КП «ЄРЦ» Чигиринської міської ради від 28 жовтня 2024 року (т.1 а.с. 43).

З урахуванням вищевикладених обставин, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що допущені Чигиринською міською радою порушення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із завданою позивачці під час ДТП шкодою, яка сталася через незадовільне утримання доріг з боку Чигиринської міської ради, а тому такі збитки мають бути відшкодовані відповідачем, на балансі якого перебуває ділянка дороги, на якій сталася ДТП.

Щодо права позивача на відшкодування їй матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди

Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року за № 335/2566/18 зазначено: «Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи.

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, така практика є сталою.

Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

З матеріалів справи вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 керувала ОСОБА_1 . Власником транспортного засобу є ОСОБА_4 .

Судом першої інстанції встановлено, що поліс внутрішнього страхування ПрАТ "УПСК" № АТ5698050 автомобіля Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 28 вересня 2024 року був діючим, позивачка 28 вересня 2024 року під час скоєння ДТП на законних підставах керувала автомобілем Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , доказів на спростування цього суду не надано, відтак в силу положень п. 2.2. ПДР України вона є іншою особою, яка використовує транспортний засіб на законних підставах, оскільки їй такий транспортний засіб був переданий власником разом із відповідним реєстраційним документом.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача відсутні правові підстави вимоги відшкодування шкоди, оскільки автомобіль не є власністю ОСОБА_1 є безпідставними, спростовуються вищеприведеними нормами ЦК України та положеннями п. 2.2. ПДР України.

Щодо вартості матеріального збитку.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 1440/12-24 від 28 вересня 2024 року (т. 1 а.с. 17-42) та складеного на його підставі висновку № 1440/12-24 (т.1 а.с. 16) вартість матеріального збитку, заподіяного пошкодженням автомобіля Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 становить 97 603 грн. 20 коп.

Вищевказаний звіт та висновок був визнаний судом першої інстанції належним та допустимим доказом, який врахований при визначенні розміру відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що огляд транспортного засобу проводився у відсутність представника відповідача, а тому вартість матеріального збитку є необґрунтовано завищеною відхиляються колегією суддів, оскільки відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували розмір збитку, а матеріали справи містять докази повідомлення відповідача про огляд пошкодженого автомобіля 26 грудня 2024 року. Крім того, висновок № 1440/12-24 виконаний оцінювачем, який одержав відповідне кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, має необхідну сукупність установлених повноважень, прав і обов`язків для проведення належної професійної оціночної діяльності в контексті вимог ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Щодо витрат на лікування.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції обґрунтовано врахував долучені позивачем до матеріалів справи докази, а саме довідку № 87 від 07 жовтня 2024 року про те, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Чигиринська багатопрофільна лікарня» в період з 29 вересня 2024 року по 04 жовтня 2024 року з діагнозом «закрита черепно-мозгова травма», виписку епікриз із медичної картки хворої № НОМЕР_3 та копію фіскальних чеків на придбання медичних препаратів, які по часу та асортименту відповідають даті скоєння ДТП 28 вересня 2024 року. Будь-яких доводів щодо незаконності рішення суду в цій частині апеляційна скарга не містить.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 3 постанови пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом».

Вирішуючи питання про розмір завданої позивачці моральної шкоди, суд бере до уваги обсяг фізичних та душевних страждань, яких позивачка зазнала внаслідок ушкодження здоров`я та перебування на лікуванні в медичному закладі, порушення звичайного ритму життя, додаткових зусиль для організації свого побуту, відновлення своїх прав, зазнала негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з подією ДТП та протиправними діями відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в цій частині в розмірі 3 000 грн. та вважає, що такий висновок відповідає характеру правопорушення, вимогам розумності, справедливості та об`єктивності.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат судом першої інстанції обґрунтовано враховано надані сторонами докази щодо понесення таких витрат, враховано заперечення сторони відповідача про те, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищений та стягнуто з відповідача такі витрати із врахуванням критерію реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, тому рішення суду в цій частині зміні чи скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Чигиринської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 04 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Судді