ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3260/19Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/816/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря - Дідух М.Є.

та представника ОСОБА_1 - адвоката Строцень Т.О., представника ОСОБА_2 - Сампари Н.М., представника ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Кацан А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу № 607/3260/19 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Строцень Тарас Олегович, та ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, на ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року, постановлені суддею Дзюбичем В.Л., у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Романа Вікторовича та Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3,

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2024 року ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Н.М., звернувся із скаргою на дії старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ростовського Романа Вікторовича від 31 липня 2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 12.06.2019 року старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ростовським Романом Вікторовичем винесено постанову, якою відкрите виконавче провадження № НОМЕР_3 на підставі пред`явленого до примусового виконання судового наказу № 607/3260/19, який виданий 18.03.2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.

31.07.2024 року старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ростовським Романом Вікторовичем по виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 на підставі судового наказу № 607/3260/19, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 18.03. 2019, винесено оскаржувану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

Про наявність даної постанови ВП № НОМЕР_3 від 31.07.2024 року, ОСОБА_2 , дізнався зі слів працівників поліції, проте з повним текстом даної постанови він не був ознайомлений. Крім цього, звертає увагу суду на те, що на адресу реєстрації ОСОБА_2 , не надсилалася належним чином завірені копія даної постанови виконавцем, відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Також вказав про те, що 30.10.2024 року на підставі акта огляду МСЕК № 1810/5 складено Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААГ № 694780, якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , присвоєно ІІІ-ю (третю) групу інвалідності у зв`язку з «травма, так пов`язаною із захистом Батьківщини».

Згідно із змістом ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати т/з не може бути застосовано в разі: використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, що випливає з усього вище зазначеного, а також - численних процесуальних помилок, які були допущені державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови, є всі підстави вважати, що постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 21.07.2024 року, яка винесена старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ростовським Р.В. по виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 повинна бути скасована.

Крім цього, у червні 2025 року ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Н.М., звернувся із скаргою на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відділу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, яке перебуває на виконанні у Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з приводу виконання судового наказу № 607/3260/19, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо здійснення перерахунку заборгованості.

В обґрунтування скарги посилається на те, що стягнення аліментів з військовослужбовців здійснюється відповідно до положень, які закріпленні в Постанові Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 р. за № 146. Так, в редакції цієї постанови від 19.02.2022 року по 16.11.2022 року, законодавець передбачив, що: «з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом». Варто зауважити, що в цей період часу премії, які нараховувалися військовослужбовцям за пп. 2 п. 15 дод. 3 Постанови КМУ № 704, не відносилися до «грошових забезпечень, що має постійний характер». Тоді як, даний пункт Постанови КМУ № 146 в редакції 16.11.2022 року, після внесення змін передбачає: «...з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом».

Проте, виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в період з квітня по листопад 2022-го року, з незрозумілих причини використовував положення Постанови КМУ № 146 в редакції 16.11.2022 року, хоча повинен був застосовувати редакцію даної Постанови від 19.02.2022 року.

Як наслідок, ОСОБА_2 невірно нараховано суму аліментів, які підлягають сплаті за даний період, зокрема: - за квітень 2022 р., розмір аліментів мав становити - 3 147,98 грн, тоді як помилково нараховано - 20 923,57 грн; - за травень 2022 р., розмір аліментів мав становити - 3 485,27 грн., тоді як помилково нараховано - 20 923,57 грн.; - за червень 2022 р., розмір аліментів мав становити - 3 545,43 грн., тоді як помилково нараховано - 20 923,57 грн; - за липень 2022 р., розмір аліментів мав становити - 3 571,48 грн, тоді як помилково нараховано - 19 734,44 грн; - за серпень 2022 р., розмір аліментів мав становити - 3 583,68 грн, тоді як помилково нараховано -19 734,44 грн; - за вересень 2022 р., розмір аліментів мав становити - 3 637,63 грн, тоді як помилково нараховано - 19 734,44 грн; - за жовтень 2022 р., розмір аліментів мав становити - 3 637,63 грн, тоді як помилково нараховано - 21 725,22 грн; - за листопад 2022 р., розмір аліментів мав становити - 3 637,63 грн, тоді як помилково нараховано - 21 725,22 грн.

У зв`язку з допущеною помилкою з боку виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 було безпідставно нараховано суму аліментів, що суттєво перевищує передбачений законом розмір, а саме: (20 923,57 - 3 147,98) + (20 923,57 - 3 485,27) + (20 923,57 - 3 545,43) + + (19 734,44 - 3 571,48) + (19 734,44 - 3 583,68) + (19 734,44 - 3 637,63) + (21 725,22 - 3 637,63) + + (21 725,22 - 3 637,63) = 137 177,74 (грн.)

Такий розмір безпідставно нарахованої суми аліментів, порушують права та законні інтереси скаржника.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р.В. від 31.07.2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3, а саме: постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 31.07.2024 по виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3.

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року у задоволені скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 - відмовлено.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сампара Надія Миронівна, про ухвалення додаткового рішення щодо скасування постанови старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р.В. від 31.07.2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у справі 607/3260/19 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Строцень Т.О. просить ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені скарги про визнання дії старшого державного виконавця Індустріального відділу ДВС в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування траспортними засобами від 31.07.2024 по виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що скаржник не довів факту того, що основним законним джерелом засобів для існування є саме займана посада у ТОВ "ПГ "Тернополімергаз", відповідно до чого неможливо встановити, що обмеження боржника у праві керування транспортним засобом позбавляє останнього основного законного джерела для існування.

Судом першої інстанції, не враховано того, що боржник - ОСОБА_2 влаштувався на роботу 22.10.2024, тобто вже в той час, коли до нього було застосовано тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, чим штучно створив підстави для застосування ч. 10 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Також слід врахувати, що заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, не погашається боржником навіть частково, борг продовжує зростати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвоката Сампара Н.М. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги, а саме зобов`язати державного виконавця Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 від 12.06.2019 року здійснити перерахунок суми грошових коштів, які підлягають стягненню, як аліменти, за даним виконавчим провадженням.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що скарга ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, подана не передчасно, оскільки сума аліментів з квітня по листопад 2022 року була нарахована державним виконавцем Індустріального відділу ДВС в м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з врахуванням виплаченої ОСОБА_2 премії, яку він вважає одноразовою виплатою, а державним виконавцем Тернопільського ДВС не здійснений вказаний перерахунок заборгованості по аліментам, внаслідок чого вважає, що всупереч вимогам постанови КМУ № 146 в редакції від 19.02.2022 зайво нараховані аліменти в сумі 137177,74 грн.

Крім цього, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Сампара Н.М. просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року щодо не визнання неправомірною та не скасування постанови від 31.07.2024 старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р.В. від 31.07.2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 та ухвалити у відповідній частині нове рішення, а саме: визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р.В. від 31.07.2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначає, що ОСОБА_2 звернувся до суду із вимогами про скасування постанов старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ростовського Романа Вікторовича , а саме: 1) постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 31.07.2024 по виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3; 2) постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 31.07.2024 по виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3.

Судом першої інстанції вірно зроблено висновок про відсутність підстав для обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, що передбачено пп. 1, 2 ч. 10 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", а тому постанову слід скасувати.

Проте, залишається незрозумілим з яких підстав та мотивів суд першої інстанції не скасував постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 31.07.2024, з огляду на те, що державним виконавцем не встановлено обставин, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним судовим рішенням та має намір вибути за межі України з метою не виконання цього рішення.

Тільки встановлення таких обставин, дають можливість державному виконавцю винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 31.07.2024 по виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3.

Представник державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Кацан А.Б. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сампари Н.М. щодо обмеження виїзду за кордон, у якому зазначила, що відповідно до розрахунку № 11934 від 21.07.2025 старшого державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за боржником ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів становить 410528,70 грн.

Отже, при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки заборгованість непогашена, підстав для скасування постанови про обмеження права виїзду заявника за межі України - немає.

Також представник державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - Кацан А.Б. подала відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Сампари Н.М. щодо перерахунку заборгованості по аліментам, у якому зазначила, що згідно з ч. 1, 3, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Оскільки розрахунок старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції не скасований в судовому порядку, здійснити перерахунок заборгованості є неможливим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Строцень Тарас Олеговича, залишити без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року щодо визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Романа Вікторовича від 31.07.2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, залишити без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року, в частині щодо визнання неправомірним перерахунку заборгованості по аліментах задовольнити частково, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 15 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ № 607/3260/19, яким стягнуто із ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає в АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 14).

12.06.2019 старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовським Р.В. винесено постанову, якою відкрите виконавче провадження № НОМЕР_3 на підставі пред`явленого до примусового виконання судового наказу № 607/3260/19, який виданий 18.03.2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області (т. 1 а.с. 132).

31.07.2024 старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ростовським Р.В. у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (т. 1 а.с. 144-145).

31.07.2024 старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовським Р.В. у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (т. 1 а.с. 142-143).

31.07.2024 старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ростовським Р.В. винесено постанову про арешт коштів боржників (т. 1 а.с. 146-147).

21.08.2024 старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Ростовським Р.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (т. 1 а.с. 153-154).

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.04.2024 року становить 588991,71 грн (т. 1 а.с. 156).

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_2 та скасовуючи постанову старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р.В. від 31.07.2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 присвоєно третю групу інвалідності, а також те, що у зв`язку із його посадовими обов`язками він зобов`язаний керувати транспортними засобами підприємства або власними траспортними засобами (за попереднім погодженням) для виконання службових обов`язків. Проте, щодо вимоги про визнання вказаної постанови неправомірною, суд зауважив, що на дату її винесення у старшого державного виконавця буди підстави, передбачені ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", для її прийняття. Однак в подальшому, в силу ч. 10 ст. 71 вказаного Закону тимчасове обмеження боржника у праві керувати т/з не може бути застосовано у випадку використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю.

Колегія суддів повністю погоджується з даним висновком.

Відмовляючи у задоволені скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні № НОМЕР_3, яке перебуває на виконанні у Тернопільського відділу Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з приводу виконання судового наказу № 607/3260/19, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо здійснення перерахунку заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що подана скарга є передчасною та до задоволення не підлягає, оскільки на даний час державним виконавцем у виконавчому провадженні здійснені запити з метою отримання достовірної інформації про доходи боржника ОСОБА_2 .

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, цей Закон, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

При цьому, за змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців (ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Так, старший державний виконавець Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовський Р.Р., діючи на виконання положень Закону України «Про виконавче провадження», 12.06.2019 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 на підставі заяви стягувача, щодо примусового виконання судового наказу №607/3260/19, виданого 18.03.2019 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, про стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів.

Згідно з ч. 1, 3, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та оголошеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Отже, при встановленні державним виконавцем наявності заборгованості зі сплати аліментів і того, що її сукупний розмір перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, застосування вказаних обмежень прямо передбачено частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас вказана стаття не зобов`язує державного виконавця перевіряти наявність таких прав у боржника, а містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Водночас відповідно до ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати т/з, не може бути застосовано в разі, зокрема 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Матеріалами справи підтверджено, що 31.07.2024 старшим державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовським Р.В. у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 з приводу виконання судового наказу № 607/3260/19, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 18.03.2019, винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Матеріали справи не містять доказів направлення боржнику та отримання останнім копій вказаних постанов.

Разом з цим, як вбачається із матеріалів справи, подаючи скаргу 30.12.2024 на дії/бездіяльність органу примусового виконання рішення представник ОСОБА_2 - адвокат Сампара Н.М. просила визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р.В. у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 від 31.07.2024 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування траспортними засобами (т. 1 а.с. 26-36).

Щодо скасування постанови від 31.07.2024 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України представник заявника вказала лише в прохальній частині письмових пояснень по справі та щодо відзиву, при цьому не наводячи доводів та обґрунтувань з приводу незаконності даної постанови (т.1 а.с.193-195).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно розглянув скаргу в межах заявлених скаржником (представником скаржника) вимог, оскільки вимога в письмових поясненнях на відзив порушує основний принцип цивільного судочинства - диспозитивність. Крім цього, зміни вимог та уточнення до скарги на дії/бездіяльність державного виконавця не передбачені розділом VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України. У випадку будь-яких змін або уточнень вимог до скарги це повинно розцінюватись як інша скарга, що може бути подана стороною у встановленому порядку та окремо розглядатись судом.

Окремої скарги ОСОБА_2 до суду першої інстанції щодо скасування постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не надходило.

Тому є безпідставними доводи представника ОСОБА_2 - адвоката Сампари Н.М. в апеляційній скарзі про те, що з незрозумілих підстав та мотивів суд першої інстанції не скасував постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 31.07.2024 по виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3.

Щодо скасування постанови старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Р.В. від 31.07.2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 присвоєно третю групу інвалідності, а також те, що у зв`язку із його посадовими обов`язками він зобов`язаний керувати транспортними засобами підприємства або власними траспортними засобами (за попереднім погодженням) для виконання службових обов`язків. Також суд першої інстанції підставно не визнав вказану постанову неправомірною, оскільки на дату її винесення у старшого державного виконавця буди підстави, передбачені ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", для її прийняття. Однак в подальшому, в силу ч. 10 ст. 71 вказаного Закону тимчасове обмеження боржника у праві керувати т/з не може бути застосовано у випадку використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю.

Тому не заслуговують на увагу посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Строценя Т.О. в апеляційній скарзі на те, що скаржник не довів факту того, що основним законним джерелом засобів для існування є саме займана посада у ТОВ "ПГ "Тернополімергаз", відповідно до чого неможливо встановити, що обмеження боржника у праві керування транспортним засобом позбавляє останнього основного законного джерела для існування.

Достатньою підставою для скасування постанови про тимчасове обмеження боржника у праві керування траспортними засобами є те, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати т/з не може бути застосовано у випадку використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю.

Щодо скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадження щодо зобов`язання здійснити перерахунок суми грошових коштів, які підлягають стягненню, як аліменти колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

У пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну "дохід" у дужках після поняття "заробіток" може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц.

Пунктом 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб чітко визначено, що аліменти справляються з усіх видів заробітку і додаткової винагороди за основним місцем роботи.

Таким чином, з аналізу вказаних норм випливає, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника. Тому фактично, навіть до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року, виконавець мав враховувати всі види доходів боржника для визначення розміру аліментів.

Постановою КМУ № 122 від 16 лютого 2022 року «Про внесення змін до постанови КМУ від 26 лютого 1993 року № 146» встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ тощо - утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Постановою КМУ від 11 листопада 2022 року № 1263 внесені зміни до п. 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, доповнено його після слів «з усіх видів грошового забезпечення» словами «інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується за період воєнного стану».

Таким чином, апеляційний суд не вбачає жодних підстав вважати, що законодавець міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану, а саме щомісячні премії, які заявник отримував в період з квітня по листопад 2022 року. Внесенням відповідних змін 16 листопада 2022 року законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, задля усунення проблемних питань при нарахуванні аліментів, а не «створив» новий вид доходів, який раніше таким не визнавав.

Отже, постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1263 лише підтверджено необхідність стягнення аліментів з урахуванням додаткової винагороди, в даному випадку премії, оскільки раніше законодавство просто не містило норми про отримання додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Тому з урахуванням змін у законодавстві, законодавець лише узгодив між собою всі нормативно-правові акти.

Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 209/3260/13-ц.

Тому, посилання на те, що державним виконавцем неправильно враховано при розрахунку заборгованості по аліментах на утримання неповнолітньої дитини додаткову винагороду, а саме премію, яка виплачується на період воєнного стану та не має постійного характеру, є безпідставними та спростовуються встановленими обставинами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Тернопільського відділу ДВС Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадження щодо зобов`язання здійснити перерахунок суми грошових коштів, які підлягають стягненню, як аліменти однак з інших підстав, тому апеляційна скарга ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Н.М., підлягає частковому задоволенню, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року в цій частині змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанов.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Строцень Тарас Олеговича, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Надія Миронівна, на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року щодо визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ростовського Романа Вікторовича від 31.07.2024 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_3 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Сампара Надія Миронівна на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року, в частині щодо визнання неправомірним перерахунку заборгованості по аліментах задовольнити частково, змінити в цій частині ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року, виклавши мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В решті ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 жовтня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: М.В. Хома

Б.О. Гірський