Справа №333/5815/25
Провадження №2/333/3803/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря Симоненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини,

В С Т А Н О В И В:

01.07.2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06.03.2020 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до судового наказу Комунарського районного суду м.Запоріжжя у справі 333/2445/25 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітну до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25.04.2025 року у цивільній справі 333/2444/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позов задоволено повністю шлюб розірвано. Позивачу встановлена друга група інвалідності загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 832558 від 19.11.2024 року. У зв`язку з цим позивач не працює. Позивачка отримує пенсію по інвалідності щомісячно по 3323 грн., інших джерел доходів не має. В ОСОБА_1 наявності проблеми з онкологічною хворобою, яка потребує постійного лікування і матеріальної допомоги з боку відповідача. У зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання, як непрацездатної дружини щомісячно в розмірі 1/6 частки його доходів.

Ухвалою суд від 02 липня 2025 року позову заяву прийнято та відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

16 липня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , в якому він зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Відповідач уже сплачує значні аліменти (понад 22 000 грн. щомісяця) на утримання їхньої спільної малолітньої доньки ( ОСОБА_3 , 2021 р.н.). Колишня дружина (Позивачка) отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю. Шлюб тривав недовго (06.03.2020 25.04.2025), а після повернення дружини з-за кордону він розпався, і вона "почала жити з іншим чоловіком". Відповідач є військовослужбовцем (старший лейтенант поліції, УБД), нещодавно отримав поранення (19.05.2025). Він також фінансово допомагає своїм батькам у лікуванні молодшого брата, який є дитиною-інвалідом і страждає на онкологічне захворювання (рак крові/есенціальна тромбоцитемія).

Вказує, що позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 Сімейного кодексу України.

Суд, вивчивши письмові докази у їх сукупності, приймає рішення про таке .

Зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06 березня 2020 року виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції (м.Дніпро) про державну реєстрацію шлюбу встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 ») зареєстрували шлюб 06 березня 2020 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 24.12.2021 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Пвденно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно до судового наказу від 31.03.2025 року виданого Комунарським районним судом м.Запоріжжя у цивільній справі 333/2445/25 з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 квітня 2025 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААГ №832558 від 19 листопада 2024 року, встановлено ІІ групу інвалідності на загальних підставах строком до 01.12.2025 року.

Позивачка додає до матеріалів справи довідку про доходи №8938 4260 1399 4924 з якої вбачається, що в період часу з січня 2025 року по квітень 2025 року не отримано пенсію у розмірі 12 606,00 грн.

Позивач на підтвердження підстав для звернення до суду надає Копію виписки із медичної карти хворого № 3896/24; Копію консультативного висновку спеціаліста від 05.11.2024 р.; Копію консультативного висновку невролога від 11.02.2025 р. Загалом згадані виписки із історії хвороби та консультативні висновки спеціалістів, вказують на онкологічне захворювання та проведену операцію, а також на те, що ОСОБА_1 потребує постійного лікування та реабілітації.

Із розрахунку сплачених відповідачем аліментів на утримання дитини та чеків про грошові перекази вбачається, що за травень 2025 року позивач отримала 29 224,51 грн., а за червень 2025 року позивач отримала 25 476,67 грн.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 Сімейного кодексу України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Згідно положень ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

Статтею 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз норм статей 75 і 76 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення, наявна можливість надання матеріальної допомогти.

Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом (Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2025 року, становить 2361 гривень. Встановлено, що розмір пенсії позивача за березень-квітень становить - 3323 грн. на місяць.

Відповідно до ч.3 ст.12,81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Надані докази свідчать про те, що позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність.

Посилання позивача про необхідність щомісячних витрат на лікування, сплату комунальних платежів, а також можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку щомісячно, допустимими та належними доказами не підтверджено.

Суд враховує ті обставини, що сторони після розірвання шлюбу не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Відповідач здійснює щомісячні відрахування аліментів на утримання спільної дитини, додатково надсилає грошові перекази для підтримання розвитку та нормального існування своєї дитини у розмірах, що перевищують визначений розмір аліментів, що свідчить про належне виконання ним батьківських обов`язків.

З огляду на зазначене, суд вважає, що поведінка відповідача відповідає принципам добросовісності та спрямована на забезпечення найкращих інтересів дитини.

Припущення позивача, що відповідач працює та має дохід без укладання трудових договорів не може бути взятим судом до уваги, оскільки допустимими та належними доказами не підтверджено.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що має на утримання має батьків пенсіонерів та меншого брата який має також має інвалідність та потребує грошових коштів на лікування, тому матеріально не може забезпечити колишню дружину, яка хоча і є інвалідом ІІ групи, але може працювати.

Разом із тим, суд зазначає, що сам факт наявності інвалідності ІІ групи не є безумовною підставою для стягнення аліментів на утримання одного з подружжя після розірвання шлюбу. Відповідно до змісту статей 75, 76 Сімейного кодексу України, необхідною умовою для виникнення права на аліменти є не лише непрацездатність, а й наявність стану матеріальної потреби, тобто ситуації, коли особа не має достатніх засобів для існування, а інший з подружжя має реальну можливість надавати матеріальну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка отримує пенсію по інвалідності в розмірі, який перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. Доказів, які б свідчили про те, що позивач не має інших джерел доходу, не надала. При цьому вона не подала до суду жодних підтверджень фактичних витрат на лікування, придбання медикаментів чи оплату спеціального догляду, які б свідчили про істотне погіршення її матеріального становища.

Крім того, з урахуванням принципів добросовісності та справедливості, визначених ст.9 Сімейного кодексу України, суд бере до уваги фінансовий та сімейний стан відповідача, який є військовослужбовцем, отримав поранення під час проходження служби, матеріально підтримує батьків похилого віку та неповнолітнього брата-інваліда. Вказані обставини свідчать про обмежені можливості відповідача у наданні додаткової матеріальної допомоги позивачу без шкоди для власного утримання та забезпечення дитини.

Також суд враховує, що спільне проживання сторін після розірвання шлюбу припинено, позивачка фактично веде окреме життя, а докази наявності між сторонами відносин взаємної підтримки чи домовленостей про матеріальне забезпечення відсутні.

Суд оцінює поведінку відповідача як таку, що відповідає принципам сумлінності: він належно виконує обов`язки з утримання дитини, добровільно надає додаткову фінансову допомогу понад визначений судом розмір аліментів, що підтверджується наданими квитанціями та платіжними документами.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами наявність потреби в матеріальній допомозі, а також реальної можливості відповідача сплачувати додаткові аліменти без порушення його інших сімейних обов`язків.

Враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши надані докази у їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати в справі - судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена при подачі позову, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.13,15, 81, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.75,76 Сімейного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний зміст рішення суду складено та підписано 20.10.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Л.О. Варнавська