КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10 квітня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово - комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що ОСОБА_1 з 20 грудня 2006 року є власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування квартири від 12 грудня 2006 року, проживає у вказаній квартирі та отримував у період з листопада 2020 року по квітень 2023 року житлово-комунальні послуги від позивача відповідно до укладеного договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 19 січня 2007 року.

Однак, користуючись наданими позичем послугами, відповідач не виконує зобов`язання щодо їх оплати, чим спричинив позивачу матеріальні збитки у вигляді неотримання у повному обсязі плати за житлово-комунальні послуги в частині утримання будинку та прибудинкової території за затвердженими тарифами, загальна сума заборгованості за період з листопада 2020 року по квітень 2023 року становить 10 118,70 грн, яку позивач просив суд стягнути з відповідача.

Також, позивач просив стягнути з відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язаннч 675,44 грн - індекс інфляції та 231,50 грн - 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, та здійснити розподіл судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2025 року позовні вимоги Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово - комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - Сервіс» 10 118,70 грн заборгованості за надані житлово - комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, 675,44 грн - індекс інфляції, 231,50 грн 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, 3 028,00 грн судового збору, 2 500,00 грн витрат на правничу допомогу, а всього 16 553,64 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове по суті спору та здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом 26 липня 2024 року, тому позовні вимоги до 26 липня 2021 року не підлягають задоволенню. Також, ОСОБА_1 подав заяву про застосування спеціальної позовної давності в один рік згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Зокрема вказав на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження надання позивачем комунальних послуг, за які ним нараховано заборгованість, а тому суд безпідставно визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того відповідач вказує на відсутність у суду достатніх підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення витрат на ремонт ліфтового обладнання, його технічне обслуговування, оскільки згідно укладеного між сторонами договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 19 січня 2007 року відповідач не брав на себе зобов`язань з оплати таких витрат. Відповідач вказує на те, що витрати на технічне обслуговування ліфтів включені до обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Відповідач звертає увагу на неправомірність визначення судом розміру витрат на правову допомогу, безпідставно взявши до уваги акт приймання - передачі послуг правової допомоги від 30 червня 2024 року, враховуючи що позов подано до суду 26 липня 2024 року, тому просить суд зменшити розмір витрат на правову допомогу, понесених позивачем співмірно із ціною позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - Сервіс» заперечило проти викладених у ній доводів, посилаючись на їх безпідставність. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Так, позивач вказує на те, що у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови, Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районних в місті Києві державних адміністрацій, іншими нормативно-правовими актами та Статутом підприємства. На виконання взятих на себе зобов`язань з утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, КП «Житло-сервіс» укладаються (укладалися) відповідні договори з виробниками житлово-комунальних послуг (вивіз сміття, вивіз листя та снігу, електропостачання, обслуговування ліфтів тощо), які після набуття підприємством надаються споживачам поряд з іншими послугами. Несвоєчасне внесення чи не внесення споживачами коштів за надані їм житлово-комунальні послуги не дає можливостей для задоволення потреб населення і господарського комплексу в житлово-комунальних послугах відповідно до встановлених нормативів і національних стандартів, порушує інтереси інших споживачів-співвласників багатоквартирних будинків, порушує майнові права та законні інтереси КП «Житло-сервіс». Позивач надавав у спірний період з 01.11.2020 по 30.04.2023 послуги по житловому будинку АДРЕСА_2 , який відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 296 від 06.08.2001 Про передачу житлових будинків на обслуговування КП «Житло-сервіс», передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Особовий рахунок, закріплений за квартирою АДРЕСА_1 оформлений на відповідача як власника квартири на підставі Договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 19.01.2007. Послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій - це житлово-комунальна послуга, яка за функціональним призначенням полягає у виконанні комплексу робіт направлених на задоволення потреб споживача щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлового будинку, а також утримання прилеглої до нього прибудинкової території. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою КМ України від 01.06.2011 № 869 (до внесення змін 01.05.2019р.). У залежності від інженерних та архітектурних особливостей кожного конкретного будинку цей перелік змінюється (наявність/відсутність горищ, ліфтів, підвалів, прибудинкової території та зелених насаджень тощо). Тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджувалися відповідними розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про встановлення тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Обов`язок сплачувати за послуги виникає не лише тільки з договірних зобов`язань, а також і в силу положень спеціального закону, який регулює даний вид правовідносин. Квартира АДРЕСА_1 упорядкованим житловим приміщенням, забезпеченим всередині технічною можливістю споживання всіх комунальних послуг. Щомісяця КП «Житло- сервіс» виконувало по будинку, в якому розташована квартира відповідача, комплекс послуг. Утримання будинку і прибудинкової території є таким видом діяльності, у якому немає можливості їх припинити щодо окремих квартир у тому самому будинку, тому Позивач не може не надавати вказані послуги (не забезпечувати надання комунальних послуг), оскільки відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 року № 1875-IV (діяла до 10 червня 2018року) комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварії та її наслідків. Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.06.2018, до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території; виконання санітарно-технічних робіт; обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем); утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.Таким чином, з 10.06.2018 на законодавчому рівні не передбачено послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Оскільки співвласниками більшості багатоквартирних житлових будинків, в тому числі по будинку АДРЕСА_2 (на час виникнення заборгованості) не створені об`єднання співвласників, не прийняті рішення про форму управління багатоквартирним житловим будинком, в силу вимог частин 4 та 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та зважаючи на положення пункту 31 розділу VI«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», яким визначено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені підприємством із споживачами до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом, послуги з утримання будинків і прибудинкових територій у будинках продовжило надавати підприємство Позивача.

До 14 листопада 2019 року КП «Житло-сервіс» надавало послуги за тарифом, встановленим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 лютого 2018 року № 211, а вже з 14 листопада 2019 року розмір вартості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які фактично продовжує надавати КП «Житло-сервіс» до визначення співвласниками нового управителя та узгодження вартості послуг, складається з витрат підприємства по кожному будинку окремо в межах надходжень, не збільшується та залишається на рівні цін 2018 року.

Послуги обслуговуючою організацією КП «Житло-сервіс» надавалися відповідно до норм та стандартів, структури, періодичності та строків виконання встановлених законодавством, фактів перерви в наданні послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі не встановлено.Належним чином оформлені акти-претензії від мешканців будинку про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі не надходили. Протоколи рішень зборів співвласників будинків будинку АДРЕСА_2 про відмову від послуг Позивача, про визначення управителя та повідомлення про укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, до Позивача не надходили. Відповідач споживав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, про що отримував від Позивача щомісяця рахунки (повідомлення) на оплату послуг, але не сплачував за фактично отримані послуги.

Відповідач не піклується про спільне з іншими співвласниками будинку майно, навіть при укладеному на той час договорі про надання послуг на обслуговування будинку та прибудинкової території, не сплачує за спожиті послуги та допускає створення заборгованості. У зв`язку з невиконанням своїх договірних зобов`язань, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.11.2020 по 01.04.2023 у розмірі 10 118,70 грн.

Позивач зазначає, що усі обставини, які були вказані у позовній заяві, підтверджені наданими позивачем належними та допустимими доказами, а саме: документами та їх копіями, що додані до позовної заяви, а також до відповіді на відзив. На доказ надання житлово-комунальних послуг позивачем було надано до суду копії договорів, які були укладені з підрядниками та копія кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_2 , а також копія інформації про доходи та витрати на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території яка надає КП «Житло-сервіс». Дана інформація знаходиться у вільному доступі на сайті КП «Житло-сервіс».

При цьому позивач вважає, що суд першої інстанції правильно не застосував позовну давність, суд діяв в межах норм цивільного і цивільного процесуального права, дотримуючись п.п. 12, 19 Перехідних положень Цивільного кодексу України, враховуючи епідемічний та військовий стан в Україні. Відповідачем не надано жодних доказів (документів) для підтвердження його заперечень або належних та допустимих доказів про спростування позовних вимог

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору дарування квартири від 12 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черенцевим В.В., ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 .

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» створено відповідно до рішення Київської міської ради від 08 червня 2000 року №183/904 «Про створення комунального підприємства для експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», яке підпорядковане Головному управлінню житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

На даний час підприємство підпорядковується Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації № 296 від 06.08.2001 житловий будинок АДРЕСА_2 передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - Сервіс».

19 січня 2007 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - Сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, згідно умов якого Підприємство забезпечує обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 та утримання прибудинкової території, а власник квартири АДРЕСА_1 оплачує витрати по утриманню будинку та комунальних послуг.

Згідно інформації, яка надійшла до суду з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА, ОСОБА_1 зареєстрований у вказаній квартирі, отже є безпосереднім споживачем житлово-комунальних послуг.

Відповідно до Статуту підприємтсва, метою діяльності підприємства є задоволення потреб фізичних та юридичних осіб щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлових і не житлових приміщень, будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил отримання прибутку від своєї діяльності, замовлення нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту.

На виконання взятих на себе зобов`язань з утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, КП «Житло-сервіс» укладаються (укладалися) відповідні договори з виробниками житлово-комунальних послуг (вивіз сміття, вивіз листя та снігу, електропостачання, обслуговування ліфтів тощо), які після набуття підприємством надаються споживачам поряд з іншими послугами.

Несвоєчасне внесення чи не внесення споживачами коштів за надані їм житлово-комунальні послуги не дає можливостей для задоволення потреб населення і господарського комплексу в житлово-комунальних послугах відповідно до встановлених нормативів і національних стандартів, порушує інтереси інших споживачів-співвласників багатоквартирних будинків, порушує майнові права та законні інтереси Позивача, КП «Житло-сервіс».

Належна на праві власності відповідачу квартира АДРЕСА_1 , є упорядкованим житловим приміщенням, забезпеченим всередині технічною можливістю споживання всіх комунальних послуг.

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло - Сервіс» надавало у період з 01.11.2020 по 30.04.2023 послуги по житловому будинку АДРЕСА_2 , який відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 296 від 06.08.2001 Про передачу житлових будинків на обслуговування КП «Житло-сервіс», передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Відповідач щомісяця отримував від позивача рахунки на їх оплату із зазначенням суми, однак платежі здійснювалися не регулярно та не уповному обсязі, що призвело до утворення заборгованості за вказаний період.

У зв`язку з невиконанням своїх договірних зобов`язань, у відповідача виникла перед позивачем заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.11.2020 по 01.04.2023 у загальному розмірі 10 118,70 грн.

Окрім того, позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання 675,44 грн - індекс інфляції та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості - 231,50 грн.

Позивач неодноразово нагадував відповідачу про необхідність оплатити заборгованості за послуги, розмір якої постійно зазначається у щомісячних рахунках- повідомленнях на оплату послуг, але ОСОБА_1 борг не сплатив.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. У оскаржуваному рішенні зазначено, що визначаючи розмір заборгованості відповідача за оплату житлово-комунальних послуг, суд поклав наданий позивачем розрахунок, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм та пропорційно до загальної площі квартири, якою користується відповідач.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг регулюютьсяЗаконом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується наКонституції Україниі складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цьогоЗаконута інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

П. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`передбачене право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

П. 5, 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Послуга з управління багатоквартирним будинком - це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 по справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 15.03.2018 по справі № 401/710/15-ц зроблено висновок, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про житлово - комунальні послуги» Договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом .

У разі якщо договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частини 1, 2 ст. 632 ЦК України передбачає, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін. Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території є невід`ємною частиною договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Кошторис витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території враховує обов`язковий перелік робіт (послуг), який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а також періодичність виконання (надання) робіт (послуг) з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Управитель у порядку та з періодичністю, визначеними договором, та/або на вимогу споживача зобов`язаний інформувати споживача про фактичні витрати та виконані (надані) роботи (послуги) з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території. На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих послуг з управління, їхню вартість, а також галузева звітність. У разі якщо прибудинкова територія багатоквартирного будинку не оформлена у власність або користування співвласників багатоквартирного будинку, прибирання та інші послуги з обслуговування території навколо такого багатоквартирного будинку можуть бути включені до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території (у тому числі при визначенні управителя на конкурсних засадах) виключно за згодою споживачів із визначенням на договірних засадах та погодженням з органом місцевого самоврядування меж та площі території, яку співвласники згодні утримувати. 4. Інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності здійснюється виконавцями відповідних послуг в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. На вимогу органу місцевого самоврядування надається інформація про кількісні та якісні показники наданих комунальних послуг, їхню вартість, а також галузева звітність. 5. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну цін/тарифів на комунальні послуги виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачам з посиланням на рішення відповідних органів.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526, 530, 629, 712 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, між позивачем та відповідачем склалися договірні відносини, за якими відповідачуза адресою: АДРЕСА_3 , надавались житлово-комунальні послуги, які він споживав, та зобов`язувався оплачувати відповідно до укладеного між сторонами Договору про участь у витратах на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 19.01.2007.

Позивач надавав у період з 01.11.2020 по 30.04.2023 року послуги по житловому будинку АДРЕСА_2 , який відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 296 від 06.08.2001 Про передачу житлових будинків на обслуговування КП «Житло-сервіс», передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Квартира Відповідача АДРЕСА_1 , є упорядкованим житловим приміщенням, забезпеченим всередині технічною можливістю споживання всіх комунальних послуг.

КП «Житло- сервіс» належним чином, щомісячно виконувало по будинку, в якому розташована квартира відповідача, комплекс послуг.

До 14 листопада 2019 року КП «Житло-сервіс» надавало послуги за тарифом встановленим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.02.2018 № 211.

З 14 листопада 2019 року розмір вартості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які фактично продовжує надавати КП «Житло-сервіс» до визначення співвласниками нового управителя та узгодження вартості послуг, складається з витрат підприємства по кожному будинку окремо в межах надходжень, не збільшується та залишається на рівні цін 2018 року.

Послуги обслуговуючою організацією КП «Житло-сервіс» надавалися відповідно до норм та стандартів, структури, періодичності та строків виконання встановлених законодавством, фактів перерви в наданні послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі не встановлено.

Відповідач споживав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, про що отримував від позивача щомісяця рахунки (повідомлення) на оплату послуг, але не сплачував за фактично отримані послуги.

У вказаному рахунку було відображено необхідність оплати послуги щодо ремонту та технічного обслуговування ліфтів. Користуючись такою послугою як ліфт, Відповідач споживаючи її, не звертався до Позивача із заявами щодо відмови від користування ліфтом, або щодо відсутності у нього обов`язку по оплаті послуг за технічне обслуговування ліфту та його ремонт.

Належним чином оформлені акти-претензії від відповідача про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі не надходили до Підприємства. Протоколи рішень зборів співвласників будинків будинку АДРЕСА_2 про відмову від послуг позивача, про визначення управителя та повідомлення про укладений договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинкомдо КП «Житло-сервіс» не надходили.

Отже, відповідач має сплатити позивачу: заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), за період з 01.11.2020 по 30.04.2023 у розмірі 11 025,64 грн, з них основна сума заборгованості 10 118,70 грн., інфляційні нарахування складають 675,44 грн., 3% річних у розмірі - 231,50 грн.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження надання житлово - комунальних послуг, оскільки позивачем було надано у розпорядження суду на підтвердження надання житлово-комунальних послуг копії договорів, які були укладені з підрядниками, копії кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 , а також копію інформації про доходи та витрати на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території яка надає КП «Житло-сервіс» (а.с. 66 -249, т.І). Зокрема така інформація знаходиться у вільному доступі на сайті КП «Житло-сервіс».

Так, у матеріалах справи містяться копія кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 ; копія інформації про доходи та витрати на послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території яка надає КП «Житло-сервіс»; копія Договору № 59-21 на закупівлю послуг з технічного огляду ліфтів від 22.02.2021; копія Договору № 29-23Т про закупівлю послуг з технічного обслуговування ліфтів; копія Договору № 81-22 від 04.02.2022 про закупівлю послуг з технічного обслуговування ліфтів; копія Договору № 120-21 від 23.03.2021 про закупівлю послуг з технічного обслуговування ліфтів; копія додаткової угоди № 5 до Договору № 120-21 від 23.03.2021про закупівлю послуг з технічного обслуговування ліфтів; копія Договору № 142-22 від 28.04.2022 на закупівлю робіт (послуг) з обслуговування внутрішньо-будинкових систем тепло - водопостачання та водовідведення; копія Договору № 564-22 від 20.12.2022 на закупівлю робіт (послуг) з обслуговування внутрішньо-будинкових систем тепло-, водопостачання та водовідведення; копія Договору № 700-20 від 31.12.2020 на закупівлю робіт (послуг) з обслуговування внутрішньо-будинкових систем тепло-, водопостачання та водовідведення; копія Договору № 547-22 від 12.12.2022 про закупівлю послуг з ремонту і технічного обслуговування техніки (ТО систем ОДЗ житлових будинків); копія Договору № 645-20 від 21.12.2020 про закупівлю послуг з ремонту і технічного обслуговування електророзподільного обладнання (Технічне обслуговування систем ОДЗ житлових будинків, паркінгів); копія Договору № 707-21 про закупівлю послуг з ремонту і технічного обслуговування електророзподільного обладнання (Технічне обслуговування систем ОДЗ житлових будинків, паркінгів); копія Договору №548-22 від 13.12.2022 про надання послуг операційно-диспетчерського обслуговування ОДС; копія Договору № 672-20 від 29.12.2020 про надання послуг операційно-диспетчерського обслуговування ОДС; копія проекту Договору № 709-21 від 28.12.2021 про надання послуг операційно-диспетчерського обслуговування ОДС; копія проекту Договору № 550-22 від 13.12.2022 на послуги з ремонтування та технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення; копія проекту Договору № 613-20 від 26.11.2020 на послуги з ремонтування та технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення; копія проекту Договору № 714-21 від 29.12.2021на послуги з ремонтування та технічного обслуговування систем протипожежної автоматики і димовидалення; копія проекту Договору № 664-21 від 30.11.2021 про надання послуг (послуги дератизації та дезінсекції); копія проекту Договору № 575-22 від 21.12.2022 про надання послуг (послуги дератизації та дезінсекції); копія проекту Договору № 1151-19 від 29.11.2019 про надання послуг (послуги дератизації та дезінсекції).

Під час виконання функцій виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій підприємство керувалося Конституцією України, законодавством України у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 (до 13.09.2018), Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.92 № 572, Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за №927/11207, Примірним переліком послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень,будинків, споруд, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 №150, зареєстрованим вМіністерстві юстиції України 21.08.2004 за №1046/9645, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 09.03.2011 №307 «Про впорядкування надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в м. Києві» та іншими.

На виконання взятих на себе зобов`язань з утримання та обслуговування житлового і нежитлового фонду, КП «Житло-сервіс» укладаються (укладалися) відповідні договори з виробниками житлово-комунальних послуг (вивіз сміття, вивіз листя та снігу, електропостачання, обслуговування ліфтів тощо), які після набуття підприємством надаються споживачам поряд з іншими послугами. Несвоєчасне внесення чи не внесення споживачами коштів за надані їм житлово-комунальні послуги не дає можливостей для задоволення потреб населення і господарського комплексу в житлово-комунальних послугах відповідно до встановлених нормативів і національних стандартів, порушує інтереси інших споживачів-співвласників багатоквартирних будинків, порушує майнові права та законні інтереси КП «Житло-сервіс».

Отже, позивач надавав у спірний період з 01.11.2020 по 30.04.2023 послуги по житловому будинку АДРЕСА_2 , який відповідно до наказу Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 296 від 06.08.2001Про передачу житлових будинків на обслуговування КП «Житло-сервіс», передано на обслуговування Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Вказаних обставин відповідач не спростував, його незгода із зазначеним є лише припущенням, що не ґрунтується на вимогах закону та свідчить про уникнення обов`язку щодо сплати заборгованості за спожиті житлово- комунальні послуги.

Відтак надання послуг позивачем за місцем проживання відповідача доведено належними та допустими доказами у справі, які неспростовані відповідачем.

Твердження про те, що позивачем надано неправильний розрахунок заборгованості, на що суд першої інстанції уваги не звернув, апеляційний суд критично оцінює, оскільки свого контррозрахунку відповідач не надав, а підстав вважати наданий позивачем розрахунок заборгованості немає.

Крім того, до позивача з відповідними заявами про здійснення перерахунку наявної заборгованості, яка виникла в червні 2020 року відповідачі не звертались, однак частково оплачували надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що підтверджується розрахунком заборгованостіз червня 2020 року по березень 2024 року по оплаті житлово-комунальних послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем неправомірно внесено до рахунку вартість послуг з обслуговування ліфту колегія суддів відхиляє як необгрнутовані.

Послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій це житлово- комунальна послуга, яка за функціональним призначенням полягає у виконанні комплексу робіт направлених на задоволення потреб споживача щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлового будинку, а також утримання прилеглої до нього прибудинкової території. Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Обов`язок сплачувати за послуги виникає не лише тільки з договірних зобов`язань, а також і в силу положень спеціального закону, який регулює даний вид правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несуче-огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташованій прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Виходячи з положень статей 319, 320, 322, 382 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 № 417-VIII, на власників квартир та нежитлових приміщень житлових будинків, як на співвласників багатоквартирних будинків законом покладено низку обов`язків, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан, технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм тощо. Співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги

З ОСОБА_1 , власником особового рахунку квартири АДРЕСА_1 , укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 19.01.2007.

Утримання будинку і прибудинкової території є таким видом діяльності, у якому немає можливості їх припинити щодо окремих квартир у тому самому будинку, тому Позивач не може не надавати вказані послуги (не забезпечувати надання комунальних послуг), оскільки відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» в редакції від 24.06.2004 року №1875-IV (діяла до 10 червня 2018року) комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу на проведення ремонтних і профілактичних робіт, ліквідації аварії та її наслідків.

Виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій КП «Житло-сервіс», були підготовлені та укладалися із споживачами договори на надання послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Направляти кожному споживачу поштою примірник типового договору з додатками не маючи чіткої інформації про споживача (власника, наймача, орендаря тощо) кожної житлової квартири не було можливості та підстав. Обов`язок щодо укладення договору двосторонній.

Разом з тим, відбулося прийняття та реалізація ряду законів та підзаконних актів, направлених на лібералізацію та посилення конкуренції на ринку житлово- комунальних послуг, якими співвласникам багатоквартирних будинків гарантована можливість обирати спосіб управління будинком, зокрема, шляхом створення ОСББ або обрання управителя з числа фізичних чи юридичних осіб.

Згідно статей 1, 9 Закону України від 14.05.2015 № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон), яким регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Розділом VI. Прикінцеві та перехідні положення Закону встановлено, що Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IVвизнається таким, що втратив чинність з дня введення в дію «нового» Закону (тобто, з 01.05.2019), крім норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, які втрачають чинність через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто, з 10.06.2018).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.06.2018 визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, який за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників та підписується на умовах, затверджених зборами співвласників і є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Типовий договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 № 712.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.06.2018, до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає в себе: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території; виконання санітарно-технічних робіт; обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем); утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку. Таким чином, з 10.06.2018 на законодавчому рівні не передбачено послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Виходячи з положень ст. ст. 319, 320, 322 Цивільного кодексу України, ст. 7 Закону України від 14.05.2015 № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», на власників квартир та нежитлових приміщень житлових будинків, як на співвласників багатоквартирних будинків законом покладено низку обов`язків, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан, технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного ремонту спільного майна багатоквартирного будинку, додержуватися вимог правил утримання багатоквартирного будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм тощо, в тому числі своєчасно сплачувати за спожиті житлово- комунальні послуги. Кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Водночас, оскільки, співвласниками більшості багатоквартирних житлових будинків, в тому числі по будинку АДРЕСА_2 (на час виникнення заборгованості) не створені об`єднання співвласників, не прийняті рішення про форму управління багатоквартирним житловим будинком, в силу вимог частин 4 та 5 статті 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та зважаючи на положення пункту 31 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», яким визначено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені підприємством із споживачами до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом, послуги з утримання будинків і прибудинкових територій у будинках продовжило надавати підприємство Позивача.

Законом визначено, що існуючі договори з утримання будинків та прибудинкових територій не можуть бути змінені до моменту реалізації співвласниками свого права на вибір форми управління житловим будинком.

Перехідний період передбачений законодавцем для того, щоб створити найбільш комфортні та безпечні для громадян умови реалізації законних прав на управління своїм майном та недопущення виникнення ситуації, коли непідготовлений власник залишається сам на сам зі складним завданням - забезпеченням сталого функціонування цілого житлового будинку. Тимчасове застосування існуючих механізмів утримання спільного майна співвласників житлових будинків зумовлено необхідністю забезпечення поступового переходу відповідальності за належне збереження будинків від розгалуженої структури муніципальних органів та підприємств до безпосередніх їх власників - людей, що проживають у цих будинках.

Крім того, Верховна Рада України, як вищий законодавчий орган, позбавила органи місцевого самоврядування права встановлювати тарифи на житлово-комунальні послуги шляхом прийняття Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.06.2018, вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

А тому, з 10.06.2018 органи місцевого самоврядування не мають повноважень щодо встановлення (у тому числі і за результатами коригування) тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Отже, враховуючи вищевикладене та, оскільки, згідно з ч. З ст. 4 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування не належить право встановлення тарифів на послугу з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, КП «Житло-сервіс» має право самостійно встановлювати реальну та обґрунтовану вартість своєї послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Розпорядження органу місцевого самоврядування регулювали для підприємств ціну за якою вони були зобов`язані здійснювати свою господарську діяльність, але Верховна Рада України, як вищий законодавчий орган, як надала право органам місцевого самоврядування встановлювати тарифи у статті 7 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» так і позбавила їх такого права шляхом прийняття Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово- комунальні послуги».

Отже, до 14.11.2019 КП «Житло-сервіс» надавало послуги за тарифом встановленим розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.02.2018 № 211, а вже з 14.11.2019 розмір вартості послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які фактично продовжує надавати КП «Житло-сервіс» до визначення співвласниками нового управителя та узгодження вартості послуг, складається з витрат підприємства по кожному будинку окремо в межах надходжень, не збільшується та залишається на рівні цін 2018року.

Відповідач отримував від Позивача (Виконавця) послуги, являвся споживачем і знаходився у фактичних договірних відносинах із Позивачем.

Обидві сторони у цих відносинах мають певні права та обов`язки, а саме, виконавець зобов`язаний надавати споживачеві якісні послуги, а споживач зобов`язаний сплачувати за отримані послуги.

Відповідач не піклується про спільне з іншими співвласниками будинку майно, навіть при укладеному на той час договорі про надання послуг на обслуговування будинку та прибудинкової території, не сплачує за спожиті послуги та допускає створення заборгованості.

У зв`язку з невиконанням своїх договірних зобов`язань, у Відповідача виникла перед Позивачем заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.11.2020 по 01.04.2023 у розмірі 10 118,70 грн.

Послуги обслуговуючою організацією КП «Житло-сервіс» надавалися відповідно до норм та стандартів, структури, періодичності та строків виконання встановлених законодавством, фактів перерви в наданні послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі не встановлено.

Відповідач споживав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, про що отримував від позивача щомісяця рахунки (повідомлення) на оплату послуг, але не сплачував за фактично отримані послуги.

Крім того із наданогопозиваче мрозрахунку заборгованості вбачається, що КП «Житло-сервіс» було здійснено коригування вартості оплати послуг щодо капітального ремонту ліфтового обладання та зменшено його на 531,25 грн.

Жодних доводів щодо невірності розміру заборгованості, визначеного судом, відповідач не навів. Не звертався останній і з приводу неправомірного нарахування заборгованості у справі та чи відсутності не надання послуг в спірний період до позивача.

Отже, суд встановив вказані обставини та дав належну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження заявлених ним вимог в частині наявності заборгованості за спожиті послуги у вказаному у розрахунку заборгованості розмірі, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині та обов`язку відповідача по його сплаті.

Крім того, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до ч.2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних є правильним.

Відтак відповідач повинен сплатити позивачу заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), за період з 01.11.2020 по 30.04.2023 у розмірі 11 025,64 грн., з яких: основна сума заборгованості 10 118,70 грн., інфляційні нарахування складають 675,44 грн., 3% річних у розмірі 231,50 грн.)

Щодо доводів апеляційної скарги про не застосування судом позовної давності до позовних вимог щодо заборгованості, яка виникла до 26 липня 2021 року, колегія суддів вказує наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS - CоV - 2» на всій території України встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020, дія якого постановами Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641 (з урахуванням змін, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956), від 09.12.2020 № 1236 продовжена до 30.06.2021.

КП «Житло-сервіс» заявило вимоги про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з листопада 2020 року по квітень 2023 року, а нарахування інфляційних втрат і три відсотки річних здійснювалося у період з 01.01.2021 по 31.01.2022 та з 01.01.2024 по 30.06.2024.

З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину вимоги щодо нарахованої заборгованості з листопада 2020 року заявлені позивачем у межах позовної давності, тому відсутні підстави для застосування позовної давності.

Та обставина, що суд першої істанції не відобразив зазначене у мотивувальній частині рішення не може слугувати беззаперечною підставою для скасування правильно ухваленого по стуі спору судового рішення у даній справі.

Щодо поданої апеляційному суду заяви відповідача про застосування спеціальної позовної давності.

Відповідно до п. 2, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлений законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи судом, подавав заяви, клопотання та відзив на позовну заяву, проте не скористався правом подання заяви про застосування спеціальної позовної давності, відповідно судом апеляційнох інстанції така заява не вирішується з урахуванням положень ст. 367 ЦПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині вирішення судом питання про розподіл витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Так, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд першої інстанції врахував, що позивач надав до суду докази про понесені ним витрати на правову допомогу у сумі 2 500,00 грн., що підтверджується платіжною квитанцією та розрахунком витрачених нормо - годин щодо надання правової допомоги, звітом про надані послуги й актом приймання-передачі послуг правничої допомоги, з відповідача, за правилом п.1 ч.2 ст. 141, з урахуванням положень ст. 135, ст. 137 ЦПК України, підлягає стягненню понесені позивачем витрати на правову допомогу у визначеній сумі, які мають розумний розмір, й такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, доводи відповідача про їх необґрунтованість суд визнав необґрунтованими.

У апеляційній скарзі відповідач, заперечуючи проти покладених на нього витрат на правничу допомогу просить апеляційний суд їх зменшити спімірно із ціною позову.

У позовній заяві позивачем вказано ціну позову 11 025,64 грн.

Судом першої інстанції покладено на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу понесених ним витрат на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн.

При цьому витратами у сумі 3 028,00 грн є судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду.

Ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Ст. 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим, за змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бутиспівмірниміз:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу слід враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19(постанова від 03.10.2019), в яких, серед іншого наголошено, що:

-зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт;

-суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Дослідивши надані стороною позивача докази на понесення ним судових витрат на правничу допомогу, перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем доведено понесення ним витрат на правову допомогу в розмірір 2 500,00 грн.

Як вбачається, заперечуючи проти заявленого позивачем розміру понесених ним витрат під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про зменшення розміру таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами, урахувавши критерії співмірності та розумності їх розміру, а також складності справи.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі №301/1894/17.

Таким чином, враховуючи те, що судом в цілому вірно встановлено факт понесення позивачем витрат на правову допомогу, надано належну оцінку клопотанню сторони відповідача про зменшення витрат, колегія суддів, аналізуючи докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, а також враховуючи ціну позову, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також їх пропорційності до предмета спору, складність справи, виконані роботи, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, приходить до висновку про відсутність підстав для зменшення їх розміру.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а фактично зводяться лише до незгоди оцінки доказів, які відповідач тлумачить на власний розсуд.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст. 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст.263,264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із п. 1 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі ст. ст. 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями367-69,374,375,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар