Справа № 930/317/25
Провадження № 22-ц/801/2023/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 рокуСправа № 930/317/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року до суду звернулося ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.10.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , укладено договір № 1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, на умовах якого відповідачці надано кредит у розмірі 6 000 грн. В свою чергу, відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених вказаним вище договором, строком на 30 днів, шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок, вказаний відповідачем, що підтверджується документом вих. № 2643_57 від 09-10-2024 отриманим від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», сервіс онлайн платежів «IPAY.UA».

Кредитний договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua., підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем 14.10.2020 16:18:45, (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду) з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України.

В подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язань за кредитним договором, відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого додатковим договором від 11.11.2020, строк користування кредитом продовжили до 12.12.2020.

Однак, відповідачка свої зобов`язання за споживчим кредитом не виконала у зв`язку з чим у неї станом на 14 січня 2025 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 26 240 грн 42 коп, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 16 968,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 3 272,42 грн - інфляційне збільшення.

22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна», та ТОВ «Сіроко Фінанс», уклали Договір факторингу № 015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до гр. ОСОБА_1 , за Договором № 1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14.10.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 3214.

В подальшому, 21 серпня 2024 року, ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», уклали Договір факторингу №20240821/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до гр. ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за Договором N?1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14.10.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 75.

Позивачем, на поштову адресу відповідачки, були направлені листи і повідомлення про зміну кредитора. Однак, ОСОБА_1 в добровільному порядку свої зобов`язання не виконала, тому позивач просить суд ухвалити рішення, яким відновити його порушені права та стягнути заборгованість на його користь.

Відповідачка подала до суду заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з тим, що позивачем пропущено строк позовної давності (а.с.63).

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також просить стягнути з відповідачки судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн та на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку із дією карантинних обмежень, а далі введенням воєнного стану на всій території України, строк звернення до суду з цим позовом не минув.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 14.10.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , укладено договір №1144610 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого п. 1.3, 1.4.2 позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000 грн строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693.50 процентів річних) (а.с. 15). Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умов визначених в Розділі 4 цього Договору.

11.11.2020 між позикодавцем та позичальником/відповідачем укладено додаткову угоду № б/н до договору позики №1144610, за умовами строк користування кредитом за Договором продовжується на строк, що дорівнює строку встановленого п. 1.3 Договору. Дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 12.12.2020.

21 серпня 2024 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», уклали Договір факторингу №20240821/1, згідно якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до гр. ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за Договором №1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14.10.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 75.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 015-220221 від 22.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1144610 складає 22 968 грн.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 20240821/1 сформованого 14.01.2025, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1144610 складає 22 968 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений законом для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів не погоджується із цими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 1048 та ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

В цій справі ТОВ «ФК «Аретміда-Ф» подало позов до суду 05 лютого 2025 року.

У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №373/651/20 зазначено, що постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторі хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненням внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України діє карантин.

Законом України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID- 19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану ( розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом №2120-IX від 15.03.2022 року; в редакції Закону №3450-IX від 08.11.2023 року).

Врахувавши, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 13 грудня 2023 року, а з позовом позивач звернувся 05 лютого 2025 року, а Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК України, щодо продовження строків на час дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду як на встановлені з 12 березня 2020 року карантинні обмеження, так і введення в Україні режиму воєнного стану, які діяли на час закінчення строку позовної давності, вимоги ст. 257, ч. 5 ст. 267 ЦК України, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, належить зробити висновок, що позовну давність позивачем не було пропущено.

Місцевий суд на зазначене не звернув уваги, відтак дійшов передчасних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи позов ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» колегія суддів зазначає таке.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Також, статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Доказами, наявними у матеріалах справи доводиться, та не спростовано відповідачкою, що 14 жовтня 2020 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №1144610 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання коштів на умовах фінансового кредиту, що опублікований в особистому кабінеті відповідача на веб-сайті www.credit7.ua, підписаний електронним підписом та акцептований відповідачкою 14.10.2020 16:18:45, (шляхом одноразового ідентифікатора у вигляді коду).

Згідно умов даного договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 6 000 грн, строк позики - 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693.50 процентів річних), а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти кредитодавцю, відповідно до умов, зазначених у договорі.

Сума кредиту надається позичальнику шляхом перерахування (через послуги переказу) кредитодавцем грошових коштів на банківський картковий рахунок позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується документом вих. № 2643_57 від 09-10-2024 отриманим від ТОВ «Універсальні платіжні рішення», сервіс онлайн платежів «IPAY.UA».

Враховуючи те, що за умовами зазначеного договору відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала, відтак, колегія суддів вважає, що заборгованість за основним боргом в розмірі 6 000 гривень на підставі зазначеного договору підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 16 968,00 гривень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Встановлено, що згідно з пунктами 1.1, 1.2. кредитного договору №1144610 від 14.10.2020 року відповідачка отримала кредит в сумі 6 000 грн, строком на 30 днів.

В подальшому у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати відповідачем зобов`язань за кредитним договором, відповідач ініціював продовження користування кредитом, внаслідок чого додатковим договором від 11.11.2020, строк користування кредитом продовжили до 12.12.2020.

Акційна процентна ставка становить 0,01 процентів від суми позики за кожен день користування позикою (3,65% річних) у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.2 цього договору. Стандартна процентна ставка складає 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (693,50% річних).

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором розраховуються до 12.12.2020 року.

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Апеляційний суд бере до уваги строки кредитування, розміри відсотків, визначені в кредитному договорі та провівши розрахунок розміру процентів за користування кредитними коштами, дійшов висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за договором № 1144610 від 14.10.2020 року в розмірі 6 840, 00 гривень (6 000 грн х 1,90% х 60 днів).

При цьому, судом враховуються саме ті відсотки, які передбачені умовами договору, які погоджені сторонами, а також береться до уваги та обставина, що при зверненні до суду з позовом позивач не навів розрахунку заявлених до стягнення процентів.

Відтак заборгованість відповідачки перед позивачем становить 16 112,42 грн, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 6 840,00 грн - сума заборгованості за процентами, 3 272,42 грн - інфляційне збільшення.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

22 лютого 2021 року ТОВ «Лінеура Україна», та ТОВ «Сіроко Фінанс», уклали договір факторингу № 015-220221, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Лінеура Україна», включно і до гр. ОСОБА_1 , за Договором № 1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14.10.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 3214.

В подальшому, 21 серпня 2024 року, ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», уклали договір факторингу №20240821/1, згідно якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», включно і до гр. ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за договором №1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14.10.2020 року, порядковий номер згідно реєстру прав вимоги 75.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 015-220221 від 22.02.2021 заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1144610 складає 22 968 грн.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 20240821/1 сформованого 14.01.2025, заборгованість ОСОБА_1 за договором № 1144610 складає 22 968 грн.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості, сформованого 14 січня 2025 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», станом на 14.01.2025 року за договором №1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14.10.2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить 26 240,42 грн, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 16 968,00 грн - сума заборгованості за відсотками, 3 272,42 грн - інфляційне збільшення (а.с. 34).

Позивачем нараховано відповідальність у виді інфляційних втрат за період з 13 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, з урахуванням викладеного вище, позивач у цій справі довів належними та допустимими доказами своє право вимоги до відповідачки, в той час як остання своїх заперечень щодо розрахунку заборгованості чи доказів виконання зобов`язань перед позивачем не надала. Лише подала до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності.

За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14.10.2020 року в розмірі 16 112,42 грн, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 6 840,00 грн - сума заборгованості за процентами, 3 272,42 грн - інфляційне збільшення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» слід задовольнити частково, рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2025 року скасувати та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за договором №1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14.10.2020 року в розмірі 16 112,42 грн, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 6 840,00 грн - сума заборгованості за процентами, 3 272,42 грн - інфляційне збільшення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» при зверненні до суду із даним позовом сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, за подання апеляційної скарги сплатило 3633,60 грн.

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог (61,4%), тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідачки пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 3718,60 грн ( 6056,00 грн*61,4%).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката за розгляд справи в суді першої інстанції 7 000 грн, в апеляційній скарзі просить стягнути судові витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 8 000 грн.

У постанові Верховного суду від 21 травня 2025 року у справі № 369/10615/19 зазначено «Касаційний суд акцентує увагу, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності відповідного заперечення іншої сторони, яка вказує на неспівмірність витрат та наводить відповідне обґрунтування, за потреби - з наданням доказів невідповідності заявлених витрат цим критеріям.»

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

При зверненні до суду з позовом стороною позивача надано договір про надання правової допомоги №250110-5ІІІ від 10 січня 2025 року, укладений між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Дзундзою О.В., попередній (орієнтовний) розрахунок, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001035.

В силу п.4.2. Договору від 18 листопада 2024 року у разі ухвалення судом рішення суду на користь клієнта (задоволення позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду в розмірі 7 000 грн, а відповідно п. 4.5. Договору обумовлено, що у разі ухвалення судом рішення суду про часткове задоволення позовних вимог клієнта, клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

До апеляційної скарги додано копію ордера про надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001035, акт №2 приймання-передачі наданих послуг згідно Договору про надання правової допомоги №250110-5ІІІ від 01 серпня 2025 року та платіжну інструкцію №1941 від 04.08.2025 року на оплату позивачем адвокату 8 000 грн.

Суд апеляційної інстанції враховуючи часткове задоволення позовних вимог та суму стягнутої заборгованості, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанцій, врахувавши складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді першої інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн та в суді апеляційної інстанції 3 000 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 19 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» () заборгованість за договором № 1144610 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 14 жовтня 2020 року в розмірі 16 112,42 грн, з яких: 6 000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 6 840,00 грн - сума заборгованості за процентами, 3 272,42 грн - інфляційне збільшення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3718,60 грн та витрати на правничу допомогу, понесену позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 5 500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук