Справа № 459/1659/22 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В.
Провадження № 22-ц/811/3913/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
Провадження № 22-ц/811/3915/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 листопада 2024 року та на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, пені в розмірі 1% від несплаченої суми аліментів та штрафу в розмірі 50% від розміру аліментів.

В обгрунтування позовних вимог, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, покликається на те, що 18 квітня 2018 року між нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2021 року між ними розірвано. За час перебування у шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 29 червня 2021 року між сторонами було укладено договір між батьками про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Мельник Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №7228, відповідно до п. 4 якого, у зв`язку з тим, що діти постійно проживають з матір`ю, у відповідності зі ст. ст. 180, 181, 182, 184, 185 Сімейного кодексу України батько зобов`язувався сплачувати аліменти на утримання дітей, а також здійснювати інші виплати, у термін, у розмірі, формі та порядку, що їх встановлено цим договором. Відповідно до п. 5 Договору батько зобов`язаний сплачувати на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 12000 гривень щомісячно, які повинні сплачуватися чотирма рівними частинами по 3000 гривень не пізніше кожної п`ятниці поточного місяця. Згідно з ч. 1 п. 14 Договору у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дітей за кожен день прострочення зобов`язання. Відповідно до ч. 2 п. 14 Договору за прострочення оплати аліментів та/або додаткових витрат на дітей більше ніж на 1 календарний місяць, батько виплачує матері додатково штраф у розмірі 50 % від розміру аліментів та/або додаткових витрат, щодо яких відбулося прострочення виплати. Зазначає, що починаючи з 01 січня 2022 року відповідач, взяті на себе зобов`язання за договором від 29 червня 2021 року не виконує, а неодноразові її звернення щодо наявної заборгованості зі сплати аліментів не призвели до жодних позитивних результатів. Зазначає, що відповідач 16 травня 2022 року сплатив кошти у розмірі 38 000 гривень, що складають оплату аліментів у повному розмірі за період з січня по березень 2022 року та частково у розмірі 2000 гривень за квітень 2022 року. Стверджує, що оплата аліментів відповідачем здійснюється нерегулярно із порушенням розмірів та періодичності, встановлених договором. Оскільки діти постійно потребують нормального харчування, придбання одягу, лікування, витрат на навчання, відтак вчасна та у повній мірі оплата аліментів на утримання дітей має суттєве значення.

З наведених підстав просить:

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментах на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 70 000 гривень за період з 01 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року (включно);

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку у вигляді пені в розмірі 1 % від несплаченої суми аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у розмірі 78 220 гривень;

стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 штраф у розмірі 50 % від розміру аліментів щодо яких відбулось прострочення виплати у розмірі 35 000 гривень.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 14 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментах на утримання дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за період з 01 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року в сумі 70 000 гривень

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 70 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 758 гривень 31 копійка

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

19 листопада 2024 представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 звернулась із заявою про ухвалення додаткового рішення.

В обгрунтування заяви покликається на те, що 10 травня 2022 року між нею та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги №10/05/22. 27 червня 2022 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору №10/05/22 про надання правової допомоги від 10 травня 2022 року на виконання вимог п.2.2. якої сторонами 15 листопада 2024 року було підписано додаток до додаткової угоди, яким погоджено вартість послуг адвоката. Вказує, що у позовній заяві позивачкою був наданий попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 10 000 гривень, які позивач планувала понести у зв`язку з розглядом справи, однак, при зверненні з позовом неможливо було передбачити повний обсяг правової допомоги, яка буде надана позивачу до завершення розгляду справи. З наведених підстав просить стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 19 474 гривні.

Додатковим рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_7 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, пені в розмірі 1% від несплаченої суми аліментів та штрафу в розмірі 50% від розміру аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень.

В решті вимог - відмовлено.

Рішення суду та додаткове рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення та додаткове рішення суду є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що в період з 01 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року ОСОБА_3 сплатив аліменти на утримання дітей в розмірі 159 005 гривень, що перевищує суму, визначену сторонами в договорі між батьками про сплату аліментів на дітей від 29 червня 2021 року. Вказує, що 07 березня 2022 року відповідач був мобілізований до Збройних Сил України, а відтак не завжди мав можливість користуватись мережею інтернет, мобільним зв`язком, послугами банків, що унеможливлювало в повному обсязі виконувати взяті на себе за договором зобов`язання зі сплати аліментів, а відтак рішення суду в частині стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в період з 01 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року в сумі 70 000 гривень є незаконним. Стверджує, що позивачем не було надано розрахунку нарахування пені, як це передбачено договором про сплату аліментів укладеного між сторонами, що позбавило можливості відповідача та суд перевірити правильність її нарахування. Зазначає, що додаткове рішення ухвалено судом з грубим порушенням норм процесуального права, зокрема, статті 137 ЦПК України. Вказує, що скасування судом апеляційної інстанції основного рішення суду є підставою і для скасування додаткового рішення, як похідного. З наведених підстав просить рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 листопада 2024 року та додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову та заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга на додаткове рішення суду задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 01 квітня 2022 року до 30 вересня 2022 року ОСОБА_3 не сплачував аліменти, сума яких була визначена договором в розмірі 12000.00 грн. щомісячно, у зв`язку з чим у нього склалася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 70000.00 грн., яка підлягає стягненню, і з врахуванням суми заборгованості по аліментах суд дійшов висновку про стягнення з відповідача пені в розмірі 70000.00 грн. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 суд відмовив.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Рішення суду оскаржується ОСОБА_3 в частині стягнення розміру заборгованості по сплаті аліментів і стягнення пені.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку зі сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц прийшла до висновку, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилось стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.04.2018 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2021, після розірвання якого ОСОБА_8 відновлено її дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , що підтверджується копією додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.06.2021.

Сторони є батьками дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

Судом також встановлено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 29.06.2021 року було укладено нотаріально посвідчений Договір між батьками про сплату аліментів на дітей (надалі - Договір).

Відповідно до п. 4 Договору у зв`язку з тим, що діти постійно проживають зі своєю матір"ю - ОСОБА_8 у відповідності до ст. ст. 180, 181, 182, 184, 185 Сімейного кодексу України батько зобов`язується сплачувати аліменти на утримання дітей, а також здійснювати інші виплати, у термін, у розмірі, формі та порядку, що їх встановлено цим договором.

Відповідно до п. 5 Договору батько зобов`язаний сплачувати на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 12000 гривень щомісячно. Аліменти сплачуватимуться чотирма рівними частинами по 3000 гривень не пізніше кожної п`ятниці поточного місяця.

Згідно з ч. 1 п. 14 Договору у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дітей за кожен день прострочення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 п. 14 Договору за прострочення оплати аліментів та/або додаткових витрат на дітей більше ніж на 1 календарний місяць, батько виплачує матері додатково штраф у розмірі 50 % від розміру аліментів та/або додаткових витрат, щодо яких відбулося прострочення виплати.

Судом встановлено, що починаючи з 01 січня 2022 року, ОСОБА_3 в порушення договірних зобов`язань умови Договору про сплату аліментів у визначеному договором розмірі та порядку не виконував.

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 70000.00 заборгованості по аліментах, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ОСОБА_3 була здійснена лише часткова оплата аліментів, зокрема, 16.05.2022 було сплачено кошти у розмірі 38 000 гривень за період з січня по березень 2022 року, а також частково у розмірі 2000 гривень за квітень 2022, що підтверджується випискою з банківського рахунку, що належить ОСОБА_1 , і за цих обставин дійшов висновку, що сума заборгованості по сплаті аліментів, з урахуванням збільшених позовних вимог, складає 70 000 гривень.

І оскільки станом на день розгляду справи, суду не надано доказів того, що заборгованість по аліментах за період з квітня 2022 року до 30 вересня 2022 року в сумі 70000 гривень сплачена позивачу, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення боргу по аліментах є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт посилається на те, що заборгованості по сплаті аліментів у нього немає, на підтвердження чого долучив до апеляційної скарги дублікати чеків про перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 , які, як він зазначає в апеляційній скарзі, підтверджують сплату ним аліментів в спірний період.

З`ясовуючи зазначені апелянтом обставини, судом апеляційної інстанції ухвалою суду було витребувано з АТ «ПриватБанк» через відділення якого ОСОБА_3 перераховував кошти ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року до 30.09.2022 року.

Згідно з виписками по рахунках ОСОБА_3 за період 01.01.2022-30.09.2022, наданих суду апеляційної інстанції АТ КБ «ПриватБАнк» та долучених ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_3 за період з 01.01.2022 року до 30.09.2022 року перерахував ОСОБА_1 грошові кошти: 08.02.2022 р.- 5000.00 грн.; 03.04.20022 р. - 20000.00 грн.; 16.05.2022 р.- 38000.00 грн.; 06.09.2022 р. - 3090.00 грн.; 07.09.2022 р. - 7330.00 грн.; 09.09.2022 р. - 2060.00 грн.; 13.09.2022 р. - 7000.00 грн; 28.09.2022 р. - 7800.00 грн., що в загальному становить 90280.00 грн., з яких за період з 01.04.2022 року до 30.09.2022 року становить 85280.00 грн.

Оскільки за шість місяців ОСОБА_3 мав сплатити 72000.00 грн. аліментів, а сплатив 85280.00 грн., то сума сплачених ОСОБА_3 аліментів за цей період є більшою, від суми аліментів, які він мав сплатити саме за спірний період часу.

Разом з тим, як вбачається з виписки по рахунках ОСОБА_3 , що 08.02.2022 року ним перераховано ОСОБА_1 5000.00 грн., і в спірний період 03.04.2022 року - 20000.00 грн., які, як стверджує відповідач, ним перераховані як сплата аліментів, однак оплата яких не була врахована позивачкою при визначенні нею заборгованості по аліментах.

Крім цього, позивачкою при визначенні розміру заборгованості не були враховані перераховані ОСОБА_3 на її рахунок кошти: 06.09.2022 р. - 3090.00 грн.; 07.09.2022 р. - 7330.00 грн.; 09.09.2022 р. - 2060.00 грн.; 13.09.2022 р. - 7000.00 грн; 28.09.2022 р. - 7800.00 грн., що становить 27280.00 грн.

Враховуючи те, що за весь період з 01 січня 2022 року до 30 вересня 2022 року ОСОБА_3 сплачено 90280.00 грн., а за період з 01 січня 2022 року до 30 вересня 2022 року Довгий мав сплатити аліменти на суму 108000.00 грн., то сума заборгованості становить 17720.00 грн.

Визначаючи розмір заборгованості у такому розмірі колегія суддів враховує те, що позивачкою не доведено, що у відповідача була заборгованість по сплаті аліментів за 2021 рік і 5000.00 грн. ним було перераховано на погашення попередньої заборгованості, тим більше позивачка у позові зазначає, що заборгованості по сплаті аліментів до січня місяця 2022 року у ОСОБА_3 не було.

Крім цього, визначаючи розмір заборгованості, позивачка врахувала лише перераховану ОСОБА_3 суму 38000.00 грн., з яких за січень 2022 р., лютий 2022 року, березень 2022 року по 12000.00 грн. за кожен місяць, і 2000.00 грн. за квітень 2022 року, і оскільки за період з 01 квітня 2022 року до 30 вересня 2022 року ОСОБА_3 мав сплатити 108000.00 грн., то заборгованість за розрахунком позивачки, з яким погодився суд першої інстанції, становить 70000.00 грн.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості не було враховано перераховані ОСОБА_3 кошти, які були ним перераховані 08.02.2022 р. - 5000.00 грн., 03.04.2022 року - 20000.00 грн., а також кошти перераховані 06.09.2022 р. - 3090.00 грн.; 07.09.2022 р. - 7330.00 грн.; 09.09.2022 р. - 2060.00 грн.; 13.09.2022 р. - 7000.00 грн; 28.09.2022 р. - 7800.00 грн., що в загальному становить 52280.00 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що за період з 01 січня 2022 року до вересня 2022 року ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_1 кошти на погашення аліментів 90280.00 грн., а відтак заборгованість по сплаті аліментів становить 17720.00 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що призначення всіх платежів в період з січня 2022 року до вересня 2022 року є сплата аліментів, оскільки інших грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 у нього немає.

Пояснюючи призначення платежів, які були перераховані ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_1 08.02.2022 р. - 5000.00 грн., 03.04.2022 року - 20000.00 грн., а також кошти перераховані 06.09.2022 р. - 3090.00 грн.; 07.09.2022 р. - 7330.00 грн.; 09.09.2022 р. - 2060.00 грн.; 13.09.2022 р. - 7000.00 грн; 28.09.2022 р. - 7800.00 грн., позивачка ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що кошти, які були перераховані відповідачем в лютому 2022 року, це кошти на погашення заборгованості по аліментах за 2021 рік, хоча в позовній заяві стверджувала, що заборгованість по сплаті аліментів виникла лише з січня 2022 року, оскільки до січня 2022 року відповідач вчасно сплачував аліменти, що спростовує доводи позивачки щодо цільового призначення цих коштів.

Щодо коштів в сумі 20000.00 грн., які були перераховані позивачці 03 квітня 2022 року, позивачка пояснила, що ці кошти були перераховані її колишнім чоловіком, як подарунок на день народження, однак в дублікаті чеку про перерахування цих коштів саме таке призначення платежу ОСОБА_3 не зазначено і перерахування таких коштів на день народження позивачки в суді апеляційної інстанції категорично заперечив.

Призначення платежів за вересень 2022 року позивачка пояснила, що ці кошти були перераховані ОСОБА_3 , як додаткові витрати у зв`язку з початком навчального року, щоб забезпечити дітей всім необхідним для їх навчання.

ОСОБА_3 пояснив в суді апеляційної інстанції, що кошти були перераховані, як аліменти, заперечив їх перерахування для компенсації понесених позивачкою витрат у зв`язку з початком навчального року, крім того пояснив, що ці кошти не могли перераховуватися, як додаткові витрати, оскільки рішення про стягнення з нього додаткових витрат на дітей не ухвалювалося.

Аналізуючи долучені до апеляційної скарги дублікати чеків на перерахування коштів за період з 01 січня 2022 року до 30 вересня 2022 року, слід зазначити, що в графі квитанції (чеку) «призначення платежу» не зазначено призначення цих платежів, як сплата аліментів, хоча платіж, здійснений ОСОБА_3 16.05.2022 року в розмірі 38000.00 грн. без зазначення у графі «призначення платежу» отримувач аліментів ОСОБА_1 вважає, як сплату аліментів.

Боржник ОСОБА_3 стверджував, що грошові кошти в період з 01 січня 2022 року до 30 вересня 2022 року він перераховував на рахунок ОСОБА_1 , як сплату аліментів згідно з договором про сплату аліментів від 29.06.2021 року.

Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших зобов`язань боржника перед стягувачем ОСОБА_1 не надано.

Наявність в Договоріміж батьками про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Мельник Н.О. та зареєстровано в реєстрі за №7228, умови договору про те, що батько зобов`язувався здійснювати інші виплати, у термін, у розмірі, формі та порядку, що їх встановлено цим договором, не свідчать про те, що перераховані ОСОБА_3 кошти в період з 01 січня 2022 року до 30 вересня 2022 року є саме тими іншими виплатами, оскільки ні їх цільове призначення, ні їх термін, ні їх розмір, які мали бути встановлені цим договором, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не встановлювалися.

ОСОБА_3 категорично заперечив перерахування коштів у вересні 2022 року, як компенсація додаткових витрат на дітей у зв`язку з початком нового навчального року, ствердив, що ці кошти були перераховані, як заборгованість по аліментах, оскільки судового рішення про стягнення з нього додаткових витрат немає.

При грошових переказах через термінал самообслуговування банку у платника не було технічної можливості самостійно зазначати призначення платежу, у всіх дублікатах чеків у графі «призначення платежу» зазначено «переказ власних коштів».

Вважаючи перерахування ОСОБА_3 коштів в період з січня 2022 року до вересня 2022 року як сплату аліментів,колегія суддів враховує те, що між стягувачем ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_3 немає інших грошових зобов`язань, окрім аліментних.

Стягувач не заперечувала отримання нею 16.05.2022 року грошових коштів в розмірі 38000.00 як сплату аліментів, хоча дублікат квитанції (чека) у графі «призначення платежу» не містить інформації, що призначенням платежу є оплата аліментів.

Крім цього, ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції ствердила, що кошти, які були перераховані ОСОБА_3 у вересні 2022 року, були перераховані, як компенсація витрат, понесених матрі`ю дітей у зв`язку з початком навчального року, що беззаперечно свідчить що ці кошти були перераховані на утримання дітей.

Слід зазначити, що витрати, понесені стягувачем аліментів у зв`язку з початком навчального року, не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України, такі витрати несуться за рахунок аліментів.

Колегія суддів з врахуванням вищенаведеного, те, що в платіжних документах, дублікатах чеків про перерахування ОСОБА_3 в період з 01 квітня 2022 року до 30 вересня

2022 року коштів зі свого рахунку ОСОБА_1 , у призначенні платежу прямо не вказано будь - яке інше призначення коштів, зокрема, не вказано, що це кошти на день народження, на повернення боргів, покриття додаткових витрат, допомога на утримання чи інше, то отримання цих коштів саме матір`ю дітей, за наявності заборгованості по сплаті аліментів, перераховані ОСОБА_3 кошти є нічим іншим, як аліменти.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який встановивши, що у відповідача є заборгованість по сплаті аліментів, задовольнив частково позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки у вигляді пені.

Частина 1 пункту 14 Договору передбачає, що у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька, він зобов`язаний сплатити неустойку у вигляді пені в розмірі 1% від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дітей за кожен день прострочення зобов`язання.

За змістом ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості неустойка (пеня) за несвоєчасну сплату аліментів за період з січня 2022 по вересень 2022 року становить 78 220,00 гривень.

Проте, як вже зазначалося вище, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені, що підлягає стягненню з боржника, не може перевищувати 100 відсотків заборгованості аліментів.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (правова позиції Верховного Суду у постанові від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21).

З врахуванням того, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання дітей, беручи до уваги те, що сума неустойки (пені) у розмірі 78 220 грн, яку просить позивачка стягнути з відповідача, перевищує суму заборгованості, яка складає 70 000 грн (що суперечить ч. 1 ст. 196 СК України), суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з січня 2022 року по вересень 2022 року у розмірі 70 000 гривень (тобто у межах 100 відсотків заборгованості по аліментах).

Судом апеляційної інстанції розраховано пеню по аліментах за 2022 рік і така становить 34014.90 грн., з яких за січень 2022 року - 4620 грн.; лютий - 3960 грн.; березень - 4970 грн.; квітень 1800 грн., червень - 6090 грн.; липень - 6387.70 грн., серпень 5567.70 грн.; вересень 3619.50 грн., а за період з 01 квітня до 30 вересня 2022 року пеня становить 23464.90 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розмір пені, яка підлягає стягненню з платника аліментів, не може перевищувати 100 % розміру заборгованості по аліментах, однак не погоджується зі стягнутою сумою пені за несплату аліментів, з оглядку на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що розмір заборгованості по аліментах становить 17720.00 грн., а відтак неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 становить 17720.00 грн. (тобто у межах 100 відсотків заборгованості по аліментах).

З врахуванням вищенаведеного, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по аліментах в сумі 17720.00 грн. та пеня в розмірі 17720.00 грн., у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду слід змінити.

Апелянтом також оскаржується додаткове рішення суду від 09 грудня 2024 року щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті137та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Частина 3 статті 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Представником позивачки на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги №10/05/2022 від 10.05.2022 укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Деркач М. А., копію ордеру серії АІ №1293281 від 18.10.2022, додаткову угоду №1 від 27.06.2022 року до договору про надання правової допомоги № 10/05/22 від 10.05.2022, додаток від 15.11.2024 року до Додаткової угоди №1 від 27.06.2022 року до Договору №10/05/22, акт про надання правової допомоги від 18.11.2024, звіт адвоката про надання правової допомоги відповідно до Угоди №1 від 27.06.2022 року до Договору №10/05/22.

Згідно детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом в межах справи, адвокат Деркач М. А. надала клієнту ОСОБА_1 юридичні послуги у справі на суму 19 474 грн., яка включає в себе: вивчення та аналізування документів, наданих клієнтом по суті спору, проведення консультацій з клієнтом з питань, що стосуються суті спору, предмету доказування, наявності та пошуку необхідних доказів, визначення та узгодження правової позиції клієнта у спорі, способу та тактики захисту інтересів клієнта; складання, підготовка до подання позовної заяви; виготовлення копій процесуальних документів для надання суду та відповідачу з використанням власної офісної техніки:позовної заяви з додатками у справі; компенсація витрат на відправку поштової кореспонденції: 1) позовної заяви Відповідачу, 2) заяви про збільшення розміру позовних вимог; 3) заяви про долучення документів до матеріалів справи від 22.03.2023: 4) заяви про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог; 5) клопотання про поновлення провадження в цивільній справі; складання, підготовка до подання та подання до суду першої інстанції заяви про збільшення розміру позовних вимог та розрахунку заборгованості від 19.10.2022 року; складання, підготовка до подання та подання до суду заперечення проти клопотання про зупинення провадження у справі від 28.02.2023 року; представництво інтересів клієнта в Червоноградському міському суді Львівської області в судових засіданнях: 28.02.2023, 09.03.2023,24.03.2023, 24.10.2024, 14.11.2024; складання, підготовка до подання та подання до суду заяви про долучення документів до матеріалів справи від 22.03.2023; складання, підготовка до подання та подання до суду заперечення проти клопотання про зупинення провадження у цивільній справі від 04.04.2023 року; складення та направлення до військової частини НОМЕР_1 адвокатського запиту від 19.06.2024, вивчення та аналіз відповіді на адвокатський запит від 27.06.2024 р., вих. №1647/2783; складення та направлення до військової частини НОМЕР_2 адвокатського запиту від 14.08.2024; вивчення та аналіз відповіді на адвокатський запит від військової частини НОМЕР_2 від 29.08.2024 р., вих. №3508; складання, підготовка до подання та подання до суду заяви про поновлення провадження у справі у зв`язку із звільненням відповідача із військової служби у запас від 04.09.2024. Загальна вартість наданих послуг становить 19 474, 00 грн.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов вірного висновку, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачкою витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом, матеріалами справи доведено, що загальний розмір витрат позивачки на професійну правничу допомогу складає 19 474,00 гривень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно частини 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19)).

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вірно зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 474,00 грн є не співмірними із складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, відтак враховуючи заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також враховуючи той факт, що позов задоволено частково, із врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та результатів розгляду такої, дійшов до переконання, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу є сума у розмірі 10 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, який з врахуванням фактично наданих послуг з правничої допомоги дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000.00 грн., врахувавши обсяг виконаних робіт, заяву представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу,та зменшив розмір цих витрат майже вдвічі.

А відтак, апеляційна скарга ОСОБА_3 на додаткове рішення суду від 09 грудня 2024 року задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 листопада 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментах на утримання дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за період з 01 квітня 2022 року по 30 вересня 2022 року в сумі 70 000 гривень та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 70 000 гривень та в частині стягнення судового збору - змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по аліментах на утримання дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в сумі 17720.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 17720.00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 354,15 грн.

В решті рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 14 листопада 2024 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2024 року - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17.10.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк