Справа № 161/2727/25 Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г.
Провадження № 22-ц/802/925/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши в місті Луцьку у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного підприємства «Сетам» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги зберігання майна, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам» про зобов`язання повернути майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ДП «СЕТАМ» звернулося до суду з позовом, який мотивувало тим, що 15.06.2016 року ДП «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації вантажних автомобілів марки КрАЗ за лотом №149577: індикатор № 610466, індикатор № 255307308, індикатор № 565127, індикатор № 255Б1308200, індикатор № 418546, у кількості п`ять штук, переможницею яких було визнано відповідача ОСОБА_1 .

Вказує, що відповідач, як переможниця електронних торгів, не отримувала майно від зберігача, станом на час звернення до суду майно не забрала, та у неї утворилася заборгованість за надані послуги за зберігання майна.

Рішеннями судів, які набрали законної сили, позовні вимоги ДП «Сетам» про стягнення з відповідача заборгованості за послуги зберігання майна за попередні періоди з червня 2016 року по 14.12.2023 року були задоволені.

Зазначає, що на час звернення до суду із даним позовом за відповідачкою рахується заборгованість за послуги зберігання належного їй майна за період з 15.12.2023 по 03.10.2024 та з 30.01.2025 по 03.02.2025.

Згідно з наказом ДП «Сетам» «Про затвердження розрахунків за збереження майна, переданого на зберігання» №61 від 30.07.2021, з 01.08.2021 встановлено тарифи на послуги зберігання майна переможця торгів, зокрема, за зберігання автобусів та вантажівок плата складає 60 грн без ПДВ за одиницю на добу, а тому заборгованість відповідача складає 89 700 грн за 294 дні (15.12.2023 03.10.2024) і 5 днів (30.01.2025 03.02.2025).

Крім того, позивач вважав, що має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме, 3% річних за користування коштами в розмірі 2125, 81 грн та втрати від інфляції в розмірі 6353,89 грн.

На підставі наведеного, підприємство просило суд стягнути з відповідача в свою користь кошти в загальному розмірі 98179,70 грн, з яких: заборгованість за послуги зберігання - 89700,00 грн, 3% річних -2125,81 грн, інфляційні втрати - 6353,89 грн та судові витрати по справі.

В березні 2025 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов, який мотивувала тим, що 29.01.2024 згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження №73996534 було відкрито виконавче провадження, де були арештовані 5 автомобілів, які вона придбала та належать їй, а ДП «Сетам» було призначено відповідальним зберігачем. Виконавцем 20.01.2024 було примусово реалізовано два вантажні автомобілі з торгів та за рахунок цих коштів і додатково внесених нею сум повністю погашено заборгованість за виконавчим провадженням. 29.01.2025 згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження вказане виконавче провадження №73996534 було закінчене у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення суду. 29.01.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. було направлено до ДП «Сетам» вимогу від 29.01.2025 вих. № 1864 про повернення їй решта нереалізованих трьох транспортних засобів, які знаходяться в ДП. Однак, листом від 10.02.2025 №110/1408-12-25/17 ДП «Сетам» повідомило приватного виконавця, що виконувати вищевказану його вимогу не буде, так як користується своїм правом притримання, яке передбачене ст. 594 ЦК України.

На підставі наведеного просила суд зобов`язати ДП «Сетам» повернути їй транспортні засоби, а саме: вантажний автомобіль марки КрАЗ 255, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; вантажний автомобіль марки КрАЗ 255, 1977 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; вантажний автомобіль марки КрАЗ 255Б, 1977 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року первісний позов ДП «Сетам» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги зберігання майна задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ДП «Сетам» 98179 гривень 70 копійок, з яких: 89700 гривень 00 копійок заборгованості за зберігання майна, 2125 гривень 81 копійок - трьох відсотків річних, 6353 гривні 89 копійок - втрат від інфляції.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Сетам» судовий збір в розмірі 1472 гривні 70 копійки.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ДП «Сетам» про зобов`язання повернути майно відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ДП «СЕТАМ» про стягнення заборгованості відмовити повністю, а її зустрічний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що при ухваленні даного рішення суд першої інстанції взагалі не надав оцінки доказам, котрі надала відповідач, а саме не надав оцінки постанові Полтавського апеляційного суду від 24.09.2024 у справі №161/2038/23. Матеріали справи не містять доказів того, що боржник ухилялася від виконання рішення суду. Суд не надав оцінки постанові Волинського апеляційного суду від 28.04.2025 у справі №161/2038/23, згідно із якою суд визнав неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. в частині неповернення Дідедно- ОСОБА_3 належних їй автомобілів і зобов`язав його вчинити дії щодо повернення власнику описаного та арештованого постановою від 04.10.2024 майна, а саме: трьох зазначених вантажних автомобілів марки КрАЗ.

Із наявних судових рішень у спорах між сторонами не підлягають доказуванню факт: 1) арешт майна ОСОБА_1 (транспортних засобів КрАЗ) мав відбутися 29.01.2024 року - з моменту, коли виконавець достовірно знав про таке майно, а не 04.10.2024, як встановив суд першої інстанції. 2) ОСОБА_1 не може нести негативні фінансові наслідки за бездіяльність приватного виконавця, яка встановлена згідно з постановою Волинського апеляційного суду від 14.01.2025 у справі №161/2038/23. Негативні фінансові наслідки - це нарахування плати за зберігання транспортних засобів за період з 29.01.2025 по 04.10.2025 року. Такі фінансові наслідки лежать виключно на стягувану, який своєчасно не вимагав у приватного виконавця вчинення швидких виконавчих дій; 3) не підлягає доказуванню факт продажу на аукціоні двох транспортних засобів згідно з протоколами № 628489 та № 628492, а отже після проведення аукціону у власності ОСОБА_1 залишилось 3 транспортних засоби, а не 5; 4) не підлягає доказуванню факт обов`язку приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. вчинити дії щодо повернення ОСОБА_1 решти арештованого майна - трьох автомобілів. Вказаний обов`язок був наявний ще 29.01.2025 року, в момент закриття виконавчого провадження. Причому, ДП «Сетам» було зобов`язане виконати обов`язкову для виконання на всій території України вимогу приватного виконавця щодо повернення автомобілів, проте не виконало.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов невірних висновків щодо дійсних обставин справи, невірно визначив періоди та невірно встановив факти.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, про що свідчать відповідні довідки про доставлення електронного документа в їх електронні кабінети. Отже, суд ухвалив розгляд справи проводити за їх відсутності, що не суперечить вимогам ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах вимог і доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішеннями Луцького міськрайонного суду Волинської області стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ДП «СЕТАМ» за періоди з 21.12.2016 по 14.12.2023, однак до даного часу майно продовжує знаходитись на зберіганні у ДП «Сетам», а тому заборгованість, яка виникла з 15.12.2023 по 03.10.2024 та з 30.01.2025 по 03.02.2025 підлягає до стягнення з відповідача. Також відповідач як боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до положень статті 625 ЦК України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відмовляючи у зустрічному позові, суд першої інстанції керувався тим, що позивач ДП «Сетам» правомірно заволодів речами, які належать відповідачу, як їх зберігач у межах процедури реалізації майна на прилюдних торгах, а відповідач не виконала свого зобов`язання з оплати послуг зберігача, тому ДП «Сетам» правомірно, на підставі ст. 594 ЦК України, застосувало такий вид забезпечення зобов`язання як притримання та обґрунтовано не повертає транспортні засоби відповідачу до виконання нею зобов`язань з оплати витрат на його зберігання.

З такими висновками колегія суддів не може погодитись у повній мірі, оскільки рішення суду першої інстанції частково не відповідає зазначеним вище вимогам закону з огляду на наступне.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Як убачається з матеріалів справи, 15 червня 2016 року позивачем ДП «Сетам» проведено електронні торги за лотом № 149577 з реалізації вантажних автомобілів марки КРАЗ 255, світло-зеленого кольору, індикатор №610466, індикатор № 255307308, індикатор № 565127, індикатор №255Б1308200, індикатор № 418546, у кількості п`ять штук, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 175471 від 15 червня 2016 року. Переможцем торгів визнано відповідача по справі ОСОБА_1 .

Станом на день звернення до суду відповідачем як переможцем електронних торгів не отримано майно у зберігача, яким є позивач ДП «Сетам».

Судом установлено, що між сторонами по справі у судовому порядку неодноразово розглядалися спори щодо оплати за надані послуги зберігання майна.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.11.2019 №161/9077/19, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12.05.2020, частково задоволено позов ДП «Сетам» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за зберігання майна з 21.12.2016 року по 20.05.2019 року, в сумі 133543,84 грн, з яких : 92050 за зберігання майна, 6658 3% річних та 27835,81 грн втрати від інфляції.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2022 у цивільній справі № 161/2310/21, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023, з ОСОБА_1 на користь ДП «Сетам» стягнуто витрати за зберігання майна за період з 21 травня 2019 по 29 липня 2020 у розмірі 87 200 грн, 3% річних у розмірі 3 124 грн 86 коп, а також інфляційні втрати у розмірі 1 299 грн 28 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2022 у цивільній справі № 161/3153/22, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 січня 2023, з ОСОБА_1 на користь ДП «Сетам» стягнуто витрати за зберігання майна за період з 23 жовтня 2021 по 20 лютого 2022 у розмірі 36 300 грн, 3% річних у розмірі 361 грн 01 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 1 586 грн 31 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.10.2023 у цивільній справі №161/2038/23, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 27.05.2024 року, з ОСОБА_1 на користь ДП «Сетам» стягнуто витрати за зберігання майна за період з 21 лютого 2022 року по 31 січня 2023 року у розмірі 103500,00 грн, 3% річних у розмірі 2934,86 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 23815,72 грн. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ДП «Сетам» про визнання недійсним та скасування наказу генерального директора підприємства «Сетам» Мамро О.О. №61 від 30.07.2021 «Про затвердження розрахунків за зберігання арештованого майна переданого на зберігання».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.04.2024 у цивільній справі №161/173/24, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 16.07.2024, з ОСОБА_1 на користь ДП «Сетам» стягнуто витрати за зберігання майна за період з 01 лютого 2023 по 14 грудня 2023 у розмірі 95100,00 грн, 3% річних у розмірі 2477,81 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 2862,59 грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ДП «Сетам» про зобов`язання повернути майно відмовлено повністю.

Зазначені обставини, згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Вищезазначеними рішеннями Луцького міськрайонного суду Волинської області було стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ДП «СЕТАМ» за період з 21.12.2016 по 14.12.2023 та станом на час подання даного позову майно відповідачки продовжувало знаходитись у ДП «Сетам».

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. було відкрито виконавче провадження №73996534 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.10.2023 у справі №161/2038/23 про стягнення боргу на суму103500,00 грн, 3% річних у розмірі 2934,86 грн, а також інфляційні втрати у розмірі 23815,72 грн.

В межах вказаного виконавчого провадження 04.10.2024 здійснено опис та арешт рухомого майна боржника, а саме п`яти транспортних засобів марки «КРАЗ», які були передані на відповідальне зберігання ДП «Сетам».

Відповідно до наказу ДП «Сетам» «Про затвердження розрахунків за збереження майна, переданого на зберігання» № 61 від 30 липня 2021, з 01 серпня 2021 встановлено тарифи на послуги зберігання майна переможця торгів, зокрема, за зберігання автобусів та вантажівок плата складає 60 грн без ПДВ за одиницю на добу.

Таким чином, позивачем нараховано і пред`явлено до стягнення з відповідачки за період з 15.12.2023 по 03.10.2024 заборгованість в розмірі 88200,00 грн (294 днів х 60 грн х 5 авто) і з 30.01.2025 по 03.02.2025 - 1500,00 грн (5 днів х 60 грн х 5 авто).

Крім цього, за період з 15.12.2023 по 03.10.2024 (294 днів прострочення) до стягнення з відповідача на користь позивача нараховано до стягнення штрафні санкції на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме: 2125,81 грн - 3% річних, та 6353,89 грн - інфляційні втрати.

При зверненні до суду з позовом ДП «СЕТАМ» як на підставу позову посилалося на те, що як переможець торгів ОСОБА_1 відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5, була зобов`язана отримати майно у зберігача не пізніше семи робочих днів з дати надсилання акта до її електронного кабінету. Отже, вважає, що саме з моменту отримання переможцем акту починається 7-денний відлік на отримання майна у зберігача, а тому після його спливу переможець зобов`язаний сплатити кошти, які були витрачені за подальше зберігання зберігачем.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Відносини, що виникли між сторонами під час звернення стягнення на майно боржника, регулюються Порядком реалізації арештованого майна (далі Порядок), затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5, у редакції, що була чинною на час їх виникнення.

Правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника електронних торгів.

З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу.

Водночас з аналізу статей 655, 658 ЦК України, пунктів 4, 5 розділу X Порядку вбачається, що набуття майна за результатами електронних торгів є договором купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна, є організатор електронних торгів, який укладає договір, та державна виконавча служба або приватний виконавець, які виконують договір у частині передання права власності на майно покупцю. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

За наслідками торгів визначаються і покупна ціна (яка запропонована переможцем), і особа покупця (яким є переможець торгів). Отже, моментом укладення договору купівлі-продажу є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту його пропозиції (частина друга статті 638 ЦК України). Протокол електронних торгів підписується організатором (пункт 2 розділу VIII Порядку) і є доказом укладення договору купівлі-продажу продавцем та переможцем торгів за ціною, визначеною у протоколі. Подальше оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Порядком не передбачене.

Укладений на електронних торгах договір купівлі-продажу підлягає виконанню у порядку, визначеному розділом X Порядку. Покупець (переможець електронних торгів) протягом десяти банківських днів з дня визначення його переможцем здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно відповідно до пункту 1 розділу X Порядку. Дата, до якої переможець електронних торгів повинен повністю сплатити ціну лота, зазначається також у протоколі (абзац дев`ятий пункту 1 розділу VIII Порядку). Правовою підставою сплати покупцем (переможцем торгів) коштів як покупної ціни за придбане майно є договір купівлі-продажу, укладений на торгах.

Після виконання покупцем (переможцем електронних торгів) свого обов`язку за договором купівлі-продажу, тобто після повного розрахунку за придбане майно, виконавець протягом п`яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги. Державний виконавець додатково затверджує акт про проведені електронні торги у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований; приватний виконавець самостійно затверджує акт про проведені електронні торги шляхом його підписання та скріплення печаткою приватного виконавця (пункт 4 розділу X Порядку).

Акт про проведені електронні торги є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, у випадках, передбачених законодавством.

У разі придбання рухомого майна акт про проведені електронні торги є підставою для отримання майна у зберігача. Зазначений акт підтверджує виникнення права власності у особи, що придбала рухоме майно (пункти 8, 9 Порядку).

Згідно з п. 13 розділу Х Порядку у разі отримання майна пізніше семи робочих днів з моментів, передбачених пунктами 10, 11, 12, якщо майно перебуває на зберіганні у організатора, витрати на зберігання майна в період, що перевищує сім робочих днів, покладаються на переможця електронних торгів або стягувача чи боржника у виконавчому провадженні.

Отже, встановлено, що оскільки ОСОБА_1 не отримала своє майно у зберігача, то позивачем було нараховано їй заборгованість за наданими ним послугами у розмірі 89 700 грн, виходячи з розрахунку 294 дні (період з 15.12.2023-03.10.2024 х 60 грн /доба х 5 (кількість автомобілів) до дня накладення арешту приватним виконавцем на автомобілі в порядку примусового виконання рішення суду. Також позивачем пред`явлено вимогу про стягнення таких же платежів після зняття арешту і до дня подання позову з 30.01.2025 до 03.02.2025.

Однак, при здійсненні позивачем такого розрахунку не було враховано наступне.

На примусовому виконанні перебувало зведене виконавче провадження № 76631405, до складу якого входили ВП № 76620162, відкрите 22.11.2024, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДП «Сетам» за зберігання майна 95100 грн та 3% річних 2477,81 грн і 2862,59 грн інфляційних втрат і судових витрат 2684 грн у справі № 161/173/24, а також ВП № 73996534, відкрите 29.01.2024 про стягнення 130250,58 грн за зберігання майна, 2934,86 грн 3% річних і 23815,72 грн інфляційних втрат та 2684 грн судового збору у справі № 161/2038/23.

У виконавчому провадженні № .10.2024 приватним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано та накладено арешт на п`ять транспортних засобів, належних ОСОБА_1 , а саме: вантажний автомобіль марки КрАЗ 255, 1987 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 , вантажний автомобіль марки КрАЗ 255, 1977 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , вантажний автомобіль марки КрАЗ 255, 1986 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 , вантажний автомобіль марки КрАЗ 255Б, 1997 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 , вантажний автомобіль марки КрАЗ 255Б, 1981 р.в., д.н.з. НОМЕР_6 ; встановлено обмеження права користування ним: заборонено відчуження; призначено директора ПФ ДП «Сетам» відповідальним зберігачем та попереджено його про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку крайнім строком припинення нарахування плати за зберігання є саме 03 жовтня 2024 року, як і визначено позивачем.

Отже, судом встановлено, що нарахування заборгованості у цій частині здійснено згідно з наказом ДП «СЕТАМ» «Про затвердження розрахунків за збереження майна переданого на зберігання» від 30 липня 2021 року №61 на належні відповідачці 5 автомобілів.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що з наданих доказів, у тому числі і зі змісту судового рішення від 28.04.2025 Волинського апеляційного суду у справі № 161/2038/23 вбачається, що 20 січня 2025 року було проведено електронні торги щодо реалізації двох спірних вантажних автомобілів: КрАЗ 255 Б, д.н.з. НОМЕР_7 ,1981 р.в., та КрАЗ 255, д.н.з НОМЕР_4 , 1987 р.в., що належали ОСОБА_1 та які було арештовано в межах виконавчого провадження №73996534.

Згідно з протоколами № 628489 та № 628492 переможцем торгів ОСОБА_4 були оплачені суми 90 402 грн та 174 146,40 грн.

27.01.2025 ОСОБА_1 здійснила часткову оплату боргу за ВП № 76631405 у сумі 9 000 грн та 4 089 грн.

З урахуванням проведених вище оплат, отриманої суми коштів було достатньо для покриття всіх боргів та витрат зведеного виконавчого провадження № 76631405.

29 січня 2025 року вказане зведене виконавче провадження закінчене у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення суду. Постановою приватного виконавця було знято арешт з транспортних засобів, який був накладений постановою від 04.10.2024.

Разом з тим, щодо нарахування заборгованості за інший період, а саме з 30.01.2025 по 03.02.2025, колегія суддів вважає таке нарахування безпідставним з огляду на наступне.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки встановленому факту продажі на аукціоні двох транспортних засобів згідно з протоколами № 628489 та № 628492, а отже після проведення аукціону у власності ОСОБА_1 залишилось не 5, а 3 транспортні засоби.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, постановою Волинського апеляційного суду від 28 квітня 2025 року у справі №161/2038/23 визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В. Л. в частині неповернення ОСОБА_1 належного їй майна. Зобов`язано приватного виконавця вчинити дії щодо повернення відповідачці трьох транспортних засобів марки «КрАЗ».

Оскільки 29 січня 2025 року вказане вище виконавче провадження закінчене у зв`язку із виконанням у повному обсязі рішення суду, припинено чинність арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення, приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В. Л. надіслав письмову вимогу директору Полтавської філії ДП «Сетам» Магді П. В., в якій зобов`язав останнього повернути ОСОБА_1 належні їй транспортні засоби, які були передані на відповідальне зберігання позивачу на підставі постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 04.10.2024 року ВП №73996534. Одночасно роз`яснено адресату про наслідки невиконання даної вимоги. (а.с.136).

Згідно з листом ДП «Сетам» за №110/1408-12-25/17 від 10.02.2025, адресоване адвокату відповідачки ОСОБА_2 , ДП «Сетам» повідомило про те, що вимога приватного виконавця за вих. №1864 від 29.01.2025 надійшла ДП «Сетам» 06.02.2025 за вхідним № 1454-12-25 від 06.02.2025 року. Вказано, що претензією ДП «Сетам» за вих. № 84/10-07-25 від 04.02.2025 року ОСОБА_1 повідомлено про застосування підприємством в порядку ч.1 ст.594 ЦК України права при тримання майна до погашення нею заборгованості перед ним за зберігання транспортних засобів. Отже, повернення майна власниці неможливе до погашення нею боргу у повному обсязі станом на дату отримання майна (а.с. 137).

Проте, позивачем не було враховано, що приватним виконавцем Скрипником В. Л дану вимогу надіслано ДП «Сетам» як на поштову адресу, так і на електронну адресу позивача, що спростовує посилання на обізнаність про вимогу приватного виконавця лише 06 лютого 2025 року.

Згідно з ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Загальні засади права притримання закріплені, передусім у § 7 «Притримання» Глави 49 «Забезпечення виконання зобов`язання» ЦК України, де законодавець визначив загальні положення застосування права на притримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 594 ЦК України визначено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання.

Отже, для виникнення у кредитора права притримання необхідна одночасна наявність таких умов: 1) притримання можливе лише щодо чужої речі, тобто речі, на яку право власності належить іншій особі, а не кредитору; 2) кредитор має володіти річчю на законній підставі; 3) кредитор має право притримувати річ боржника, якщо інше не встановлено домовленістю сторін у договорі; 4) існує дійсне прострочене зобов`язання боржника перед кредитором, який притримує річ боржника.

Правочин притримання належить до односторонніх правочинів, його суб`єктом є кредитор. Такий правочин вчиняється шляхом повідомлення боржника про притримання (частина перша статті 595 Цивільного кодексу України). Кредитор зобов`язаний негайно повідомити про це боржника.

Разом з тим, у даній справі фактичне володіння майном відповідачки здійснювалося позивачем не на підставі договірних правовідносин, а в силу закону, а крім того - в період з 04.10.2024 по 29.01.2025 внаслідок винесення постанови приватного виконавця Скрипника В.Л. про арешт майна та передачу на зберігання цього майна (вантажних автомобілів) Полтавській філії ДП «Сетам».

Однак, як установлено судом, арешт майна 29.01.2025 було припинено і приватним виконавцем у цей же день пред`явлено вимогу до директора Полтавської філії ДП «Сетам» про зобов`язання повернути три названі ним вантажні автомобілі власнику ОСОБА_1 .

Проте, як указує підприємство, ним 04 лютого 2025 року направлено до ОСОБА_1 повідомлення про застосування притримання за ст.594 ЦК України.

Отже, колегія суддів вважає, що за період з 30 січня по 03 лютого 2025 року вказане майно без законних підстав перебувало у володінні позивача, а тому вимоги про оплату за цей період є безпідставними і не підлягають до задоволення.

Разом з тим, слід зазначити, що між сторонами не існує інших правовідносин, крім того, що ДП «Сетам» зберігає транспортні засоби, які після електронних торгів у 2016 році не були вчасно забрані покупцем ОСОБА_1 . Застосовуючи ст.594 ЦК України в даному випадку, коли відповідачкою повністю погашено борг за попередні періоди зберігання, позивач фактично здійснює усе можливе для збільшення заборгованості відповідачки перед ним на нові періоди, в той час, коли ОСОБА_1 тривалий час намагається повернути з володіння підприємства своє майно і тим самим припинити відносини щодо зберігання автомобілів.

Відповідно до норм ст. 3 ЦК України, основними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Отже, апеляційний суд зазначає, що правових підстав для нарахування заборгованості цей період не було, оскільки позивачем безпідставно отримувалось належне ОСОБА_1 майно без достатніх та законних на це підстав. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду від 05.04.2024 у справі № 916/101/23.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що помилковими є висновки про стягнення заборгованості за надані позивачем послуги за зберігання арештованого майна боржника за період з 30 січня по 03 лютого 2025 року в сумі 1500 грн, а тому в цій частині первісний позов підлягає задоволенню частково, а стягненню з відповідачки належить борг у сумі 88 200 грн лише за період з 15 грудня 2023 року по 03 жовтня 2024 року і нараховані 3% річних 2125,81 грн та інфляційні втрати 6353,89 грн за цей період, а всього слід стягнути з неї 96679,70 грн, а не 98179,70 грн, як просив позивач.

Отже, у відповідачки наявний обов`язок по сплаті заборгованості позивачу на загальну суму 96679,70 грн. Тому суд вважає, що первісний позов підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 перед ДП «Сетам».

Щодо вимог зустрічного позову колегія суддів вважає, що із наведених підстав він підлягає задоволенню повністю.

З огляду на встановлені у цій справі обставини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 .

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення первісного позову ДП «СЕТАМ» слід змінити, зменшивши суму стягнення та про відмову у зустрічному позові - скасувати з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення зустрічного позову про повернення автомобілів .

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки зустрічний позов задоволено, з ДП «Сетам» в користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені нею витрати на сплату судового збору в сумі 3028 грн.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року в частині первісного позову щодо стягнення коштів за зберігання майна змінити, стягнувши з ОСОБА_1 в користь Державного підприємства «Сетам» 88 200 (вісімдесят вісім тисяч двісті) гривень за послуги зберігання майна.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2025 року в даній справі в частині вирішення зустрічного позову скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Сетам» про зобов`язання повернути майно задовольнити.

Зобов`язати Державне підприємство «Сетам» повернути ОСОБА_1 вантажні автомобілі: марки КрАЗ 255, 1986 року випуску, д. н. з. НОМЕР_1 , марки КрАЗ 255, 1977 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 та марки КрАЗ 255Б, 1977 року випуску, д. н. з. НОМЕР_3 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Сетам» в користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень за сплату судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді