Справа № 646/7872/25
№ провадження 2/646/4056/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.25 м. Харків

Основ`янський районний суду міста Харкова

у складі: головуючого судді Барабанової В.В.,

при секретарі судового засідання Ільченко В.В.,

за участю представника позивача прокурора Штефана Є.О.

представника відповідача адвоката Бабича Ю.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Білодіда Ігоря Миколайовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна, -

встановив:

11 серпня 2025 року до Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Білодіда Ігоря Миколайовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна.

Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 18.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Основ`янського районного суду міста Харкова від 18.08.2025 вжито заходи забезпечення позову керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Білодіда Ігоря Миколайовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна шляхом накладення арешту (із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії) на нежитлові приміщення 1-го поверху № II-1-:-II-7, ІI-4', ІІ-6а загальною площею 196, 8 кв.м. у нежитловій будівлі літ. "А-3", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

18.09.2025 на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача адвоката Бабича Ю.В. про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що предметом цього спору є матеріально правова вимога про витребування нежитлових приміщень 1-го поверху № ІІ-1-:-ІІ-7, ІІ-4, ІІ-6а загальною площею 196, 8 кв.м. у нежитловій будівлі літ. "А-3", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Разом з тим, із обставин справи, також, видно, що внаслідок викупу вказаного спірного нерухомого майна з власності територіальної громади м. Харкова його первинним набувачем була ОСОБА_3 у статусі фізичної особи-підприємця, тобто суб`єкт господарювання, що вбачається із змісту поданої нею заяви на приватизацію та договору купівлі продажу нежитлових приміщень №5623-В-С від 14.08.2018.

Наразі власником спірного нерухомого майна є Відповідач, яка теж є

фізичною особою-підприємцем (дата запису про реєстрацію: 02.10.2007,

номер запису: 0085503), тобто суб`єктом господарювання, який

веде підприємницьку діяльність.

Під час підготовчого судового засідання, судом на обговорення учасників провадження було поставлене питання щодо вирішення вказаного клопотання.

В судовому засіданні представник відповідача клопотання про закриття провадження підтримав, просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні.

Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, надав пояснення аналогічні змісту поданих раніше заперечень.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно з пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежовувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Так, цивільний процесуальний кодекс України(далі ЦПК України)передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (ч. ч. 1-2 ст. 19 ЦПК України).

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

В свою чергу, господарський процесуальний кодекс України встановлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 1, 10, 15 частини першої статті 20 цього кодексу).

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

За змістом частин першої та третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду із даним позовом про витребування нерухомого майна, у позовній заяві позивач визначив відповідача, як фізичну особу.

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Для визначення юрисдикції поряд із суб`єктним критерієм, суд також враховує та перевіряє і предметний критерій даного спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У цьому контексті, суд звертає увагу на те, що звертаючись із вимогами про витребування нерухомого майна, позивач стверджує що спірне нерухоме майно було набуте у незаконний спосіб попереднім власником ФОП ОСОБА_3 , а наразі власником майна є відповідач, тому позивач має право витребувати майно від особи, яка є останнім набувачем.

При цьому, будь яких обставин з приводу статусу нерухомого майна, можливого використання такого відповідачем у господарських цілях, в позовній заяві не наведено, що суд не може залишити поза увагою.

Згідно із частиною 1статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частиною 1 статті 320 ЦК України).

Для встановлення факту користування відповідачем нежитловим приміщенням, яке належить йому на праві власності з метою здійснення господарської, зокрема, підприємницької діяльності, потрібно встановити факт ведення діяльності ним як фізичною особою - підприємцем, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17).

Відповідно до відомостей з ЄДР відповідач ОСОБА_1 , як фізична особа-підприємець здійснює такі види діяльності: КВЕД 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний), КВЕД 46.45 Оптова торгівля парфумними та косметичними товарами, КВЕД 77.33 Надання в оренду офісних машин і устатковання, у тому числі

комп`ютерів, КВЕД 77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів,

н.в.і.у., КВЕД 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними

приналежностями в спеціалізованих магазинах, КВЕД 68.20 Надання в оренду й

експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, КВЕД 86.22

Спеціалізована медична практика, КВЕД 86.21 Загальна медична практика, КВЕД

47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через

мережу Інтернет.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, за адресою місцезнаходження спірного об`єкту нерухомості органом ДПС взято відповідача на облік за неосновним

місцем діяльності як фізичну особу-підприємця, що підтверджується

Повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані із

оподаткуванням або через які здійснюється діяльність (форма /220-ОПП) від

14.09.2023.

Тобто, спірне нерухоме майно безпосередньо пов`язане та стосується

діяльності відповідача як фізичної особи-підприємця, що свідчить що цей

спір безпосередньо пливає на Відповідача як фізичну особу підприємця та є

спором пов`язаним із господарською діяльністю підприємця.

Згідно матеріалів справи позивачем заявлено позовні вимоги з приводу нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень 1-го поверху № II-1-:-II-7, ІI-4', ІІ-6а загальною площею 196, 8 кв.м. у нежитловій будівлі літ. "А-3", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), власником якого є відповідач.

Відповідно до договору дарування нежитлових приміщень від 04.12.2021, що посвідчений приватним нотаріусом Некрасовою Н.А, за реєстр. №540, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дарувальник, передає у власність обдарованій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , нерухоме майно:нежитлові приміщення 1-го поверху № ІІ-1-:-ІІ-7, ІІ-4, ІІ-6а загальною площею 196, 8 кв.м. у нежитловій будівлі літ. "А-3", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Хоча у правочині, на підставі якого Відповідач і набула у власність спірне нерухоме майно, не відображено її статус як фізичної особи-підприємця, однак враховуючи мету, з якою фактично використовується спірне нерухоме майно, у стороннього спостерігача не може виникати жодних сумнівів, що вказане спірне нерухоме майно фактично набувалось підприємцем і саме для ведення підприємницької діяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 по справі №2743/534/16-ц, вказала, що лише та обставина, що фізична особа підприємець не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності.

Наведене, на переконання суду, дає підстави для висновку про необхідність розгляду даного спору за правилами господарського судочинства, оскільки такий виник із правовідносин щодо надання комунальних послуг підприємством суб`єкту, який здійснює господарську діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка, як встановлено в ході підготовчого засідання, є також фізичною особою-підприємцем та нерухоме майно, яке є предметом позову, стосується підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , тобто відноситься до господарських правовідносин між суб`єктами господарювання.

Отже, з наведеного вище слідує, що сторонами спору є юридичні особи. Спори юридичних осіб мають розглядатися за правилами господарського судочинства.

Також суд, звертає увагу та те, що в матеріалах, що додані до позовної заяви, а також в позовній заяві, позивач посилається на рішення судів (господарського судочинства) щодо вирішення спору із нерухомого майна, яке є предметом позову у цьому провадженні, зокрема у справі №922/3396/21.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 750/2052/16-ц (провадження № 14-641цс18), а також у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 758/6022/14-ц (провадження № 61-24072св18) та від 07 грудня 2022 року у справі № 522/5868/21 (провадження № 61-9528ск22), якими з підстав порушення правил юрисдикції скасовані рішення судів першої та апеляційної інстанції з закриттям провадження у справі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Таким чином, клопотання представника відповідача про закриття провадження підлягає задоволенню, провадження у справі за позовом керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Білодіда Ігоря Миколайовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 (яка є фізичною особою-підприємцем) третя особа: ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна, підлягає закриттю.

Окрім того, ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 18.08.2025 вжито заходи забезпечення позову керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Білодіда Ігоря Миколайовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна шляхом: накладення арешту (із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії) на нежитлові приміщення 1-го поверху № II-1-:-II-7, ІI-4', ІІ-6а загальною площею 196, 8 кв.м. у нежитловій будівлі літ. "А-3", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Частинами 9 та 10 статті 158 ЦПК України передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суду відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, беручи до уваги те, що провадження у справі підлягає закриттю, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 18.08.2025, а саме: арешт (із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії) на нежитлові приміщення 1-го поверху №II-1-:-II-7, ІI-4', ІІ-6а загальною площею 196, 8 кв.м. у нежитловій будівлі літ. "А-3", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 255, 256, 259-261, 268, 352-355 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Білодіда Ігоря Миколайовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна задовольнити.

Провадження у справі за позовом керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Білодіда Ігоря Миколайовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради Харківської області до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна закрити.

Арешт, накладений на нежитлові приміщення 1-го поверху № II-1-:-II-7, ІI-4', ІІ-6а загальною площею 196, 8 кв.м. у нежитловій будівлі літ. "А-3", що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), накладений ухвалою суду від 18.08.2025 у справі №646/7872/25, скасувати, після набрання даною ухвалою законної сили.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даними вимогами в порядку господарського судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В.В. Барабанова