ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3950/23 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 22-ц/818/2418/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року, у справі №953/3950/23, за позовом АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 09.04.2021р. був укладений кредитний договір №CL 307375, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 170000 грн.

Вказав, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти та зобов`язався їх повернути зі сплатою процентів в розмірі 35%, відповідно до встановленого графіку. Починаючи з квітня 2022 р. ОСОБА_1 перестав здійснювати погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого станом на 05.05.2023 у нього за договором виникла заборгованість в сумі 190808,95 грн., яка складається із кредитних коштів та відсотків, яку банк просить стягнути достроково.

На підставі вищевикладеного, АТ «Кредобанк» просив суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором №CL 307375 від 09.04.2021р. у розмірі 190808,95 грн та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерне товариство «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL 307375 від 09.04.2021р. у загальному розмірі 190808,95 грн., а також судовий збір в сумі 2862,13 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що відповідача не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом, у зв`язку з чим він був позбавлений законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів.

Зазначив, що судом у оскаржуваному рішенні суду не було розписано детально про кожну постановлену судом ухвалу суду та дату її прийняття.

Вказав, що судом невірно було зазначено у резолютивній частині про апеляційне оскарження судового рішення, а саме: «апеляційна скарга подається через Київський районний суд м.Харкова».

Зазначив, що станом на 21.02.2025 в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній повний текст оскаржуваного рішення суду, про що свідчить скріншот з ЄДРСР.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

При цьому представник відповідача адвокат Калінчук А.О. в заяві від 02 жовтня 2025 року, яку він подав до суду лише у паперовій формі, просить відкласти розгляд справи з 09.10.2925 на іншу дату покликаючись на те, що свої повноваження представника він отримав лише 28.09.2025, просив суд надати для ознайомлення матеріали справи, та нагадав суду апеляційної інстанції про конституційне право кожного на правничу допомогу, що є невід`ємною складовою права на судовий захист (ст. 55 Конституції України) (а.с. 192).

Колегія суддів звертає увагу, що адвокат не надав суду відомості про наявність у нього електронного кабінету. Процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України у разі звернення до суду з документом особи, яка відповідно до цієї частини зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються судом також у випадках, якщо інтереси такої особи у справі представляє адвокат. Якщо реєстрація електронного кабінету у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суперечить релігійним переконанням особи, яка зобов`язана його зареєструвати відповідно до цієї частини, передбачені цим Кодексом процесуальні наслідки звернення до суду такою особою без реєстрації електронного кабінету у вигляді залишення її документа без руху, його повернення або залишення без розгляду не застосовуються за умови, що особа заявила про такі обставини одночасно із поданням відповідного документа шляхом подання окремої обґрунтованої письмової заяви (частина шоста статті 14 ЦПК України).

Разом з тим, відкидаючи надмірний формалізм відповідно до принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, для дотримання права апелянта на представництво його інтересів в суді адвокатом, колегія суддів вважає за можливе розглянути по суті подане адвокатом Калінчуком А.О. клопотання.

Представник відповідача апелянта ОСОБА_2 не навів обґрунтованих аргументів про неможливість з`явитися у судове засідання суду апеляційної інстанції, про яке він був завчасно повідомлений, а також міг завчасно ознайомитися з матеріалами справи, тому колегія суддів з урахуванням дати вступу у справу розцінює таку його процесуальну поведінку, як таку, що спрямована на затягування розгляду апеляційної скарги поза межі розумних процесуальних строків та є недобросовісною, та відповідно до ст. 44 ЦПК України колегія суддів розцінює як зловживання процесуальним правом, а тому не вбачає законних підстав для відкладення розгляду скарги та задоволення клоптання, що відповідає принципам пропорційності та рівності сторін перед законом і судом, ст.ст. 11, 12 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення скасувати, та ухвалити нове про задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду у повній мірі не відповідає.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ч.2 ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4)день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі №522/18010/18 (провадження №61-13667сво21)).

Доводи скарги про те, що суд належним чином не повідомив відповідача про розгляд цієї справи знайшли своє підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи він не був належним чином повідомлений про відкриття провадження та розгляд справи, що в свою чергу позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права, як учасника справи, які передбачені статтею 43 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц дійшла висновку, що «відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення її під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про її доставлення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування позичальника про час і місце розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції направляв відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі з додатками, однак конверт повернувся на адресу суду «за закінченням строку зберігання» (а.с.40). Матеріали справи взагалі не містять даних про повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи та направлення на його адресу судових повісток.

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судової повістки про призначення справи до розгляду на 23 січня 2025 року, що не відповідає ч.5 ст.128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Також про розгляд справи не був повідомлений і представник відповідача адвокат Калінчук А.О., хоча він вказав адресу для його повідомлення, однак матеріали справи не містять відповідних повідомлень адвоката.

Відповідно до частин 1 5, 8 статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику смс-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач подавав заявку до суду про направлення йому повістки смс-повідомленням, що свідчить про неналежне повідомлення про розгляд справи призначеної на 23.01.2025. (а.с. 144).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі 704/435/19-ц.

Тлумачення частини тринадцятої статті 128 ЦПК України свідчить про те, що повідомлення учасника про розгляд справи може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку лише за наявності відповідної письмової заяви учасника справи.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 177/547/16-ц (провадження № 61-48852св18), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/13021/16-ц (провадження № 61-9424св21) та інших.

Отже, за таких обставин не можна вважати, що суд мав обґрунтовані підстави для повідомлення відповідача з використанням СМС, такий спосіб комунікації суду зі стороною не був належним чином та відповідно змісту ч. 13 ст. 128 ЦПК України узгоджений.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що дані про належне повідомлення ОСОБА_1 про час і місце судового розгляду в суді першої інстанції відсутні.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128,130 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право позивача знати про час і місце судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права через розгляд справи за відсутності відповідача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції, на підставі п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового.

При ухваленні нового судового рішення по суті спору апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 квітня 2021 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладений договір кредиту №CL-307375, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 170000 грн. строком до 08 квітня 2024 року зі сплатою 35 процентів річних за користування ним. Кредит наданий на поточні потреби.

Згідно п.3.1. договору кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів н за дорученням позичальника .

Пунктом 6.3. позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом , сплачує проценти за користування кредитом у вигляді рівних сум ануїтентного платежу, розмір якого визначається п.6.2. кредитного договору.

За п.6.2. кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток №1 до договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 36 щомісячних платежів по 7740 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 36 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший та останній платежі можуть відрізнятися за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 09.04.2021р. по 08.04.2024р. погашаються в однаковому порядку.

Як вбачається з меморіального ордеру №19081829 від 09.04.2021р. банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 170 000 грн, що також підтверджується випискою по рахунку.

Кредит наданий у національній валюті України, внаслідок чого перевірки можливості здійснення банком валютних операцій, не потребує. Банк має відповідну ліцензію на здійснення банківських послуг від 11.10.2011р. №43, що є в загальному доступі.

Також відповідач ознайомлений із умовами кредитування, про що свідчить паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем.

З квітня 2022 року відповідач перестав сплачували за умовами договору щомісячні платежі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором кредиту №CL-307375, яка станом на 05.05.2023р. становить 190808,95 грн, яка складається із заборгованості за договором кредиту в розмірі 136272,72 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 54005,92 грн. та заборгованості за донарахованими відсотками в сумі 529,95 грн., що підтверджується випискою по рахунку, який узгоджується із наданим банком розрахунком заборгованості та відповідачем не спростований.

Згідно розрахунку відсотки нараховані в розмірі 35%, що передбачено умовами договору.

Пунктом 6.9 договору банк у випадках , передбачених п.3.3 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісії та інших належних платежів до оплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Згідно п.3.3. договору передбачено прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць.

За п.10.1 договору позичальник зобов`язаний повідомити банк про зміну місця проживання, роботи, прізвища або імені, інших обставин, здатних вплинути на виконання ним зобов`язань за кредитним договором, протягом 3-х днів з моменту настання таких обставин.

Банком надіслана 29 березня 2023 відповідачу вимога про наявність заборгованості та сплати простроченої заборгованості.

Вказана вимога надіслана відповідачу за місцем його реєстрації, яка зазначена у договорі.

У статті 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Отже, судом встановлено, що банк виконав свої зобов`язання, щодо надання кредиту, проте відповідач починаючи з квітня 2022р. став порушувати умови договору, що щомісячних платежів по сплаті кредиту та відсотків та за умовами договору і закону у банку виникло право на дострокове стягнення заборгованості в сумі 190808,95 грн, яка відповідачем не спростовано.

Відповідачем до суду доказів сплати за умовами договору заборгованості в сумі 190808,95 грн, не надано, внаслідок чого позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що у оскаржуваному рішенні суду не було розписано детально про кожну постановлену судом ухвалу суду та дату її прийняття ,суд першої інстанції не вірно зазначив порядок оскарження та те, що рішення суду не опубліковано у ЄДРСР, у цілому не вплинули на вирішення справи судом по суті позовних вимог.

Отже, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення відповідача та його представника про дату, час та місце її розгляду, розгляд справи не відклав, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року-скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Акціонерне товариство «Кредобанк» (79026, м.Львів, вул. Сахарова,буд.78, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості про стягнення заборгованості задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL 307375 від 09.04.2021 у загальному розмірі 190808,95 грн, та судовий збір в сумі 2862,13 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 14 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

О.Ю.Тичкова