Дата документу 10.10.2025 Справа № 333/4082/25
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №333/4082/25 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/1840/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Железняк Андрія Вікторовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначала, що з 20 листопада 2004 року ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року.

Від шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей їй не надає, хоча здоровий, працездатний.

Враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі що становить 1/2 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 12 травня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Не погоджуючись із судовим рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Железняк Андрій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що неповнолітні діти зареєстровані за однією адресою у належному йому будинку АДРЕСА_1 , в якому позивач не прописана, а отже відсутні докази проживання дітей разом з матір`ю. Крім того, на утриманні у ОСОБА_1 перебуває повнолітня непрацездатна донька від попереднього шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має III групу інвалідності безстроково, потребує матеріальної допомоги та яку він зобов`язаний утримувати відповідно до вимог ст.198 СК України. Також з позивачкою у них є повнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги і якого він зобов`язаний утримувати відповідно до вимог ч.1 ст199 СК Укрїни. Крім того, відповідач зобов`язаний утримувати свою матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є пенсіонером та потребує матеріальної допомоги і яку він відповідно до вимог ч.1 ст.202 та ст..203 СК України зобов`язаний утримувати.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Мєтєльов П.А. зазначає, що під час розгляду справи, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам у справі, врахував законодавчо передбачений обов`язок відповідача по утриманню дитини, яка продовжує навчання, тому рішення суду є законним і обгрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішенні суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства)

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи зміни в п. 3 ч. 6 статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 3831-1X від 19.06.2024, що дана справа відноситься до малозначних справ, тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 та 3 частини шостої статті 19 ЦПК України

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки на утриманні позивачки перебуває троє неповнолітніх дітей і спільних з відповідачем дітей, тому ураховуючи норми статті 183 СК України, та встановлені обставини цієї справи наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на їх утримання у розмірі 1/2 частини всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 12 травня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Суд також врахував, що відповідач має працездатний вік, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу у визначеному судом розмірі. При цьому, суд першої інстанції зауважив, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та дітей.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 20 листопада 2004 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис №592, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 20 листопада 2004 року (а.с.35).

Даний шлюб розірваний рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 листопада 2023 року. Рішення набуло законної сили 08 грудня 2023 року (а.с.3.40-41).

У період шлюбу у подружжя народилось четверо дітей:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 10 січня 2006 року, актовий запис №6 (а.с.39);

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 видане Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 23 квітня 2009 року, актовий запис №415 (а.с.36);

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 25 жовтня 2011 року, актовий запис №1087 (а.с.37);

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 видане Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 17 жовтня 2013 року, актовий запис №1036 (а.с.38)

Відповідно до договору дарування від 18 липня 2006 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №І-1539, ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 передали безоплатно, а ОСОБА_1 прийняв у власність як дарунок житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42-44). Право власності зареєстроване Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації Номер витягу 11439509 від 04 серпня 2006 року, реєстраційний номер 1757337, номер запиту 19636 в книзі 133, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.45).

Відповідно до Відповіді №1372157 від 13 травня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру сформованого суддею Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_12 , ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 17.02.2004 року (а.с.12), що підтверджується також Витягом з Реєстру територіальної громади 14 червня 2025 року (46).

Неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними Витягами з Реєстру територіальної громади №2024/015240202 від 24.12.2024, №2025/007763614 від 11.06.2025 року, №2025/007763613 від 11 червня 2025 року (46).

Відповідно до ксерокопії паспорта громадянина України ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8,63-64).

Відповідно до листа Відділу реєстрації фізичних осіб по Комунарському району Департаменту реєстраційних послуг Управління державної реєстрації фізичних осіб від 10 липня 2023 року за №04-25/3/190, адресований ОСОБА_13 , Про знаття з реєстрації місця проживання, в якому йдеться про те, що на підставі абзацу 8 пункту 69 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №65, 10 липня 2023 року відділом реєстрації фізичних осіб по Комунарському району управління реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Панкеєву В. було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою власника житла ОСОБА_1 згідно з п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання Україні (а.с.50).

На даний час, внаслідок бойових дій на території України, малолітні діти проживають разом із позивачкою ОСОБА_2 за межами України, а саме у Польщі, де їм видано відповідні документи про присвоєння номеру.

Між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку батька утримувати малолітніх дітей.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Таким чином, законодавством чітко визначено обов`язок обох батьків утримувати дітей.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з січня 2025 року складає 3 196 гривень, тобто 50% прожиткового мінімуму для дитини вказаного віку буде складати 1 598 грн.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови N 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що вирішуючи питання стосовно розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Звертаючись до суду з позовом у справі, що переглядається позивачка зазначала, що неповнолітні спільні з відповідачем діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_14 проживають разом з нею, у відзиві на апеляційну скаргу уточнила їх місце проживання у Республіці Польща, та перебувають на її утриманні, добровільно відповідач ніякої матеріальної допомоги не надав та участі у забезпеченні не приймав.

Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю у Республіці Польща та перебувають на її утриманні. Це підтверджується отриманням дітьми та матір`ю ідентифікаційних номерів PESEL у Республіці Польща.

Разом з тим відповідач стверджує, що належних доказів проживання дитини з матір`ю суду не надано. Однак будь яких доказів на спростування обставин проживання дітей з матір`ю відповідачем апеляційному суду не подано. Відповідач не доводить, що діти проживають з ним, як і не надав докази на підтвердження обставин проживання дітей із ним, як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду.

Самі лише витяги з реєстру територіальної громади про те, що ОСОБА_3 з 06.06.2009 року, ОСОБА_4 з 12.12.2011 року, ОСОБА_14 з 26.10.2013 року, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , де також зареєстрований відповідач ОСОБА_1 не є достатнім доказом проживання дітей з батьком.

Тому, доводи ОСОБА_1 про те, що діти зареєстровані в належному йому будинку разом з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки сам ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів про те, що неповнолітні діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Також дані доводи відповідача суперечать твердженням останнього, які викладені у апеляційній скарзі, що йому не відомо де знаходяться їхні діти, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для сумнівів у перебуванні неповнолітніх дітей з матір`ю.

Суд першої інстанції цілком правильно врахував, що головним є інтерес дітей, і встановив обгрунтований розмір аліментів половину всіх видів заробітку відповідача. Такий підхід відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04.07.2018 у справі №201/11183/16-ц, де зазначено, що обов`язок утримувати дітей не залежить від місця проживання та будь-яких формальних перепон, а має безумовний характер.

Відтак з врахування наведеного правильним є висновок суду про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від його доходів, таке рішення відповідає інтересам неповнолітніх дітей і забезпечує право останніх на належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

З врахуванням наведених вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, суд першої інстанції правильно констатував, що ОСОБА_2 має право на отримання аліментів від відповідача. При цьому ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами той факт, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у визначеному розмірі.

Апелянтом не зазначено жодних обставин, які б свідчили про незадовільний стан його здоров`я, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, чи інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліменти у визначеному судом розмірі та під час розгляду справи таких не здобуто.

Відповідач вказував на наявність у нього на утриманні повнолітньої доньки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має інвалідність ІІІ групи безстроково, на утримання якої він добровільно надає аліменти по 2500 грн на місяць, на підтвердження чого надав відповідні дві розписки, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідного рішення суду про визнання її недієздатною, утримання повнолітньої доньки, її соціальні виплати, можливий розмір доходів, медичні документи з протипоказання працевлаштування, неможливості в силу свого стану здоров`я виконувати певну робу, чи взагалі неможливість працевлаштування суду не надано. Навпроти, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_16 перебуває у шлюбі, у неї народилася дитина, а отже матеріально забезпечувати її покладено також на її чоловіка. Наявність двох розписок про отримання нею від батька двох сум по 2500 грн не дають підстав вважати про їх систематичність та їх необхідність, а сама донька не має правових підстав вважатися утриманцем.

Верховний Суд у своїй постанові від 11.11.2020 року у справі №463/3887/17 чітко наголосив, що доводи про утримання інших членів сім`ї мають значення лише у випадку, якщо вони належним чином підтверджені. Сплата даних сум є добровільною допомогою батька повнолітній доньці.

Посилання апелянта на те, що у нього на утриманні перебуває повнолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який нібито навчається, однак жодного доказу про навчання суду не надано.

Посилання апелянта на матір пенсійного віку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, адже не подано доказів розміру її пенсії, інших надходжень, стану її здоров`я, витрат на лікування, та, що остання потребує допомоги.

Відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує наявність у платника аліментів інших утриманців лише у випадку надання підтверджуючих доказів. Жодних таких доказів відповідач не надав.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Железняк Андрія Вікторовича, залишити без задоволення

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2025 року,залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 жовтня 2025 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.