Справа № 214/8955/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «Факторінгс» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить стягнути 3% річних на підставі ст. 625 ЦПК України за укладеним з АТ «КБ «Надра» кредитним договором № 8/2007/840-К/1881-А від 14.03.2007 в сумі 2 010,67 доларів США, що еквівалентно 83 081,50 грн., посилаючись на невиконання відповідачем рішення суду від 28 квітня 2015 року у справі № 214/7996/14-ц.

Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року прийнято до провадження цивільну справу. Розгляд справи по суті ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

У статті 129 Конституції України одними із основних засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Зупинення провадження допускається лише тоді, коли розглядати справу далі неможливо. Ця підстава зупинення застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Відповідні норми спрямовані, зокрема, на попередження ухвалення судових рішень, виходячи з доказів і встановлених на їх підставі обставин, які можуть бути спростованими рішенням у іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Виходячи зі змісту статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Так, предметом розгляду даної справи є стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦПК України за укладеним з АТ «КБ «Надра» кредитним договором № 8/2007/840-К/1881-А від 14.03.2007 в сумі 2 010,67 доларів США, що еквівалентно 83 081,50 грн., внаслідок невиконання відповідачем рішення суду від 28 квітня 2015 року у справі № 214/7996/14-ц.

Сторона відповідача у поданому до суду відзиві на позов посилається на правову позицію Верховного Суду, в тому числі й у справі № 285/3536/20, вказавши, що оскільки позивачем не було пред`явлено виконавчий лист до виконання у справі № 214/7996/14-ц, заявлені позивачем у цій справі 3% річних можуть бути пред`явлені лише з вимогою про стягнення задавненої вимоги або після відкриття виконавчого провадження, тому оскільки між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до нього не можуть бути застосовані положення статті 625 ЦК України.

У відповіді на відзив представник позивача посилається на постанови Верховного Суду, в тому числі у справі № 759/4755/19, зазначивши, що наявність судових актів не припиняє грошових зобов`язань та не позбавляє кредитора на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, сум. Таке зобов`язання не є натуральним, оскільки кредитор вже скористався судовим захистом та рішенням суду з боржника стягнуто суму основного боргу, а тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Так, ухвалою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 30 квітня 2025 року у справі № 754/511/23 (провадження № 61-323св24), передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 754/511/23 (провадження № 61-323св24).

Передаючи справу колегія суддів, зазначила, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Тому колегія суддів вважає, що якщо кредитор вже скористався судовим захистом та з боржника рішенням суду стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (див. постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 та від 29 листопада 2023 року у справі № 753/1527/22).

Натомість колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23 сформулювала інший правовий висновок щодо застосування приписів частини другої статті 625 ЦК України, вказавши на відсутність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин підтвердження такого боргу відповідним судовим рішенням, яке не може бути виконаним без вирішення питання щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Тобто колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважала, що у випадку, якщо судовим рішенням вже стягнуто з боржника суму боргу, проте стягувач вичерпав можливість пред`явлення виконавчого документа до виконання і такий документ на виконанні не перебуває, зобов`язання вважається натуральним, а отже, стягнення з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, неможливе.

Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 25 червня 2025 року у справі № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25) прийняла до розгляду справу № 754/511/23 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних, оскільки мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 квітня 2025 року, обґрунтованими й такими, що містять підстави для прийняття справи до провадження Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовної практики щодо вирішення питання про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин наявності судового рішення, яке не може бути звернене до виконання.

За таких обставин, ураховуючи подібність спору та суперечливу судову практику у спірних правовідносинах, суд вважає необхідним зупинити провадження у справі.

Пунктом 14 частини першої статті 253 ЦПК України встановлено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Керуючись ст. 251, 274, 277, 279 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25) за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення 3 % річних.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.В. Ткаченко