Справа № 136/930/21
Провадження № 22-ц/801/1999/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 рокуСправа № 136/930/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сала Т. Б., Сопруна В. В.

Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Берестівка»

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Берестівка» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування державної реєстрації прав,

Рішення ухвалила суддя Шпортун С. В.

Рішення ухвалено у відсутності учасників справи у м. Липовець

Дата складення повного тексту судового рішення не зазначена,

Встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СТОВ «Берестівка» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якій просив усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою площею 4,0136 га, кадастровий номер :07:000:0131 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, шляхом повернення йому даної земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 14 вересня 2011 року до договору оренди землі від 14 липня 2008 року, укладену між ТЗОВ «Берестівка» та ОСОБА_1 , державну реєстрацію якого проведено 10 липня 2012 року у відділі Держкомзему у Липовецькому районі за № 03346 та стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ВН № 066078, виданого 08 грудня 2004 року, належить земельна ділянка площею 4,0136 га кадастровим номером :07:000:0131 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області.

14 липня 2008 року він уклав із ТОВ «Берестівка» договір оренди землі № 37 щодо належної йому земельної ділянки, терміном на 10 років (пункт 8 договору оренди) без чіткого визначення дати його закінчення.

11 вересня 2008 року договір оренди був зареєстрований в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 26.

По закінченні строку дії договору, враховуючи дату його реєстрації та відсутність пропозиції від орендаря про його поновлення в порядку, передбаченому ст. 33 Закону України «Про оренду землі», він 12 листопада 2019 року звернувся до СТОВ «Берестівка» із заявою про повернення належної йому земельної ділянки, на що його було повідомлено про існування ніби-то укладеної між ним та товариством додаткової угоди до договору оренди землі від 14 вересня 2011 року, згідно п. 1 якої термін дії договору оренди землі складає 20 років, до 31 грудня 2028 року і надано її примірник.

Додаткова угода до договору оренди землі від 14 вересня 2011 року зареєстрована у відділі Держкомзему у Липовецькому районі 10 липня 2012 року за № 03346.

Додаткова угода була підписана не ним, а невідомою особою, що свідчить про те, що ця додаткова угода не відповідає його внутрішній волі, як орендодавця, відсутнє вільне волевиявлення сторони правочину на укладення договору на 20 років, підроблений його підпис на примірнику додаткової угоди до договору оренди землі, що свідчить про нелегітимність угоди.

Спірний договір він не підписував, та відповідно, з істотними його умовами не погоджується, тому він не є укладеним та у зв`язку з цим вважає такою, що не відповідає вимогам закону реєстрацію додаткової угоди.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до СТОВ «Берестівка» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення та скасування державної реєстрації прав, задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 4,0136 га, кадастровий номер :07:000:0131, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лукашівської сільської ради Вінницької області, згідно Державного акта на право власності на землю серії ВН № 066078 від 08 грудня 2004 року, шляхом повернення земельної ділянки ОСОБА_1 .

Скасовано державну реєстрацію додаткової угоди від 14 вересня 2011 року до договору оренди землі від 14 липня 2008 року, укладену між СТОВ «Берестівка» та ОСОБА_1 , державну реєстрацію якої проведено 10 липня 2012 року за № 03346 у відділі Держкомзему у Липовецькому районі.

Стягнуто з СТОВ "Берестівка" на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 1816,00 грн. та витрати за проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 11 359,20 грн., що в загальному розмірі становить 12 175,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач СТОВ «Берестівка» просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Зазначив, що із рішенням суду не погоджується і вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не повною мірою та не всебічно з`ясовані всі обставини, що мали значення для вирішення справи, не надано належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 628 ЦК України, яка передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Також не враховано судом, що відповідно до норм статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Після закінчення дії договору оренди землі позивач не вчиняв будь-яких дій для повернення в своє користування земельної ділянки, натомість продовжував цей час отримувати орендну плату. Оскільки позивач приймав та не відмовлявся від отримання такої орендної плати, то не міг не знати про продовження строку дії договору № 37. Із заявою про повернення йому земельної ділянки позивач звернувся 12 листопада 2019 року більш ніж через рік після закінчення строку дії договору оренди землі 11 серпня 2018 року.

Такі обставини суперечать твердженням позивача в тому, що продовження строку дії договору оренди землі не відповідало його внутрішній волі, як орендодавця, а з позовною заявою звернувся до суду лише у червні 2021 року, тобто майже через три роки після того, як він нібито вважав договір оренди землі припиненим.

Судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені в окремій думці від 22 серпня 2018 року у справі № 596/2472/16-ц (провадження № 61-13028св18), у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 390/964/21, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц та від 05 червня у справі № 338/180/17, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17, щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Отже, звернення позивача до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою на тій підставі, що підпис у договорі про внесення змін не належить позивачу і, водночас, продовження отримання ним орендної плати згідно умов договору, є нічим іншим, як умисним зловживанням своїми правами та суперечливою поведінкою позивача.

Крім того, договором оренди землі № 37 від 14 липня 2008 року передбачено, що за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на той самий строк і тих самих умовах, які були раніше встановлені договором.

Протягом одного місяця із дати закінчення дії договору оренди землі, від позивача до орендаря не надходило жодних заперечень щодо подальшого користування ним земельною ділянкою.

Тому, навіть без існування додаткової угоди, яку суд першої інстанції вважав неукладеним договором, підстав для задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод немає, адже дію договору оренди землі було автоматично продовжено іще на 10 років.

Також нормами частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено автоматичне поновлення договору оренди землі після спливу строку дії такого договору, для чого потрібна мовчазна згода сторін за наявності двох умов: 1) орендар продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою; 2) орендодавець не заперечує проти такого користування протягом одного місяця з дня закінчення строку дії договору.

При цьому слід враховувати положення частини 3 статті 205 ЦК України про те, що воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Таких норм матеріального права суд першої інстанції не застосував.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить відмовити у її задоволенні, а законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У судовому засіданні представник відповідача СТОВ «Берестівка» - адвокат Перекрестов С. В. підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ладан О. А. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі Державного акта серії ВН № 066078 від 08 грудня 2004 року належить земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:0131 площею 4,0136 га, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Вінницької області (том 1 а. с. 9).

14 липня 2008 року ОСОБА_1 і СТОВ «Берестівка» уклали договір оренди землі № 37, за умовами якого ОСОБА_1 передав СТОВ «Берестівка» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,0136 га, належну йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку ВН № 066078, яка знаходиться на території Лукашівської сільської ради (том 1 а. с. 6-7).

У пункті 8 договору сторони визначили, що договір укладений на 10 календарних років і діє з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У випадку якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на той самий строк і тих самих умовах, які були раніше встановлені договором.

Договір зареєстрований у Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 вересня 2008 року за № 26.

14 вересня 2011 року орендодавець ОСОБА_1 і орендар СТОВ «Берестівка» уклали договір про внесення змін до договору оренди землі № 37 від 14 липня 2008 року, яким пункт 8 виклали у новій редакції: договір оренди укладено на 20 років та діє до 31 грудня 2028 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У випадку, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності заперечень орендодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на той самий строк і тих самих умовах. Які були раніше встановлені договором. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Липовецькому районі, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 03346 від 10 липня 2012 року (том 1 а. с. 8).

12 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до директора СТОВ «Берестівка» із заявою, у якій вказав, що договір оренди землі закінчився 11 серпня 2018 року (враховуючи дату його реєстрації), у зв`язку з чим просить не здійснювати жодних сільськогосподарських робіт на його земельній ділянці і негайно повернути її йому із протиправного володіння (том 1 а. с. 12).

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 06 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про призначення експертизи. Призначено у цивільній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис на договорі про внесення змін до договору оренди землі № 37 від 14 липня 2008 року, укладеному 14 вересня 2011 року між СТОВ «Берестівка» та ОСОБА_1 , державну реєстрацію якої проведено 10 липня 2012 року у відділі Держкомзему у Липовецькому районі за № 03346, - ОСОБА_1 чи іншою особою? (том 1 а. с. 171-172).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи № 58/24-21 від 18 березня 2024 року, підписи у графах «орендодавець:» трьох примірниках договору про внесення змін до договору оренди землі № 37 від 14 липня 2008 року, укладені 14 вересня 2011 року між СТОВ «Берестівка» та ОСОБА_1 , державну реєстрацію якої проведено 10 липня 2012 року у відділі Держкомзему у Липовецькому районі за № 03346, - виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (особами) (том 2 а. с. 203-206, 207-209).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що висновком судово-почеркознавчої експертизи підтверджено, що підпис від імені ОСОБА_1 в оспорюваній ним угоді виконаний не ним, а іншою особою, тому порушене право позивача як власника земельної ділянки, підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Частиною першою статті 93 ЗК України та статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким є Закон України «Про оренду землі».

Аналогічне положення закріплено й у статті 13 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин укладення договору про внесення змін від 14 вересня 2011 року) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга і четверта статті 207 ЦК України).

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (стаття 16 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в чинній редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Статтею 651 ЦК України також визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 654 ЦК України).

Звернувшись до суду із даним позовом ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених вимог зазначив про те, що він не підписував договор від 14 вересня 2011 року про внесення змін до договору оренди землі № 37 від 14 липня 2008 року, тому він є неукладеним, а державна реєстрація є незаконною. Строк дії укладеного 14 липня 2008 року договору № 37 оренди землі закінчився, орендар продовжує користуватися належною йому земельною ділянкою без законних підстав, чим порушує його право власності на дану земельну ділянку.

Відповідно до статті 391 ЦК України (в редакції, чинній на час звернення із позовом до суду) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що договір від 14 вересня 2011 року про внесення змін до договору оренди землі № 37 від 14 липня 2008 року, є неукладеним, оскільки орендодавець ОСОБА_1 його не підписував, що також підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи, згідно якого підписи від імені ОСОБА_1 виконані не ним, а іншою особою.

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як орендар, володіє і користується належною позивачу земельною ділянкою, на праві оренди без відповідних правових підстав, дійшов вірного висновку про порушення права орендодавця позивача у справі, та про необхідність захисту його права в обраний позивачем спосіб, - шляхом усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 628 ЦК України, яка передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства та норми статті 629 ЦК України, відповідно яких договір є обов`язковим для виконання сторонами, оскільки такі норм застосовані за встановлених судом обставинах про неукладеність договору від 14 вересня 2011 року.

Щодо інших доводів апеляційної скарги у незастосуванні судом положень статті 764 ЦК України і в тому, що протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі позивач не вчиняв будь-яких дій для повернення в своє користування земельної ділянки, натомість продовжував в цей час отримувати орендну плату, то такі доводи є надуманими і такими, що не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час закінчення договору оренди землі № 37 від 14 липня 2008 року, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).

Частинами 8 та 11 статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Отже, обов`язок орендодавця прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення, випливає із обов`язку орендаря надіслати орендодавцеві лист-повідомлення про намір продовжити орендні відносини, до якого додається проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі відповідно до частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі». Саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 136/1518/20 (провадження № 61-2935св24), а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18), згідно з якими для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна наявність таких юридичних фактів: - орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; - до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строк про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; - до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою; - орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову у поновленні договору оренди.

Судом першої інстанції не встановлено, а відповідачем не доведено, що він до закінчення договору оренди землі № 37 від 14 липня 2008 року повідомив орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення цього договору на новий термін, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування правил частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Як встановлено судом першої інстанції орендар не дотримався вимог частини 2 статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо повідомлення орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі від 14 липня 2008 року № 37 про свій намір скористатися переважним правом на укладення цього договору на новий строк, що є перешкодою для нього у поновленні договору оренди землі на підставі частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги в частині отримання орендодавцем орендної плати протягом 2019-2022 років, оскільки в матеріалах справи такі відомості про отримання орендної плати ОСОБА_1 відсутні.

Таким чином відповідач не довів своїх заперечень належними й допустимими доказами, згідно вимог частини 3 статті 12 та частин 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України.

З огляду на викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача до задоволення не підлягає.

Спростування доводів апеляційної скарги викладені у змісті даної постанови.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції № 2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин справи, правовідносин, які випливають із встановлених обставин та правових норм, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, про що викладено у змісті цієї постанови.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Берестівка» залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіТ. Б. Сало
В. В. Сопрун

Повний текст судового рішення складений 08 жовтня 2025 року