Справа № 466/8556/23 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/915/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , інтереси яких представляє адвокат Семенюк Роман Андрійович, до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод та визначення порядку участі баби та діда у спілкуванні з онукою, -

в с т а н о в и в:

17.08.2023 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 , в якому просили зобов`язати відповідача не чинити їм перешкоди у спілкуванні з онукою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити порядок їх участі у вихованні та спілкуванні з онукою.

Позов обгрунтовували тим, що їх донька ОСОБА_8 з 02.01.2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дитина ОСОБА_7 . Шлюбні відносини між подружжям не склалися. З 2018 року вони проживали окремо. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24.01.2020 року шлюб між ними розірвано. З часу свого народження ОСОБА_7 разом з матір`ю проживала у них (позивачів) в АДРЕСА_1 . Вони приймали участь у вихованні та утриманні онуки. Однак, у червні 2021 року відповідач, всупереч волі матері дитини ОСОБА_7 , насильно забрав дитину з місця її постійного проживання. З цього часу дитина проживає з відповідачем, який чинить їм перешкоди у спілкуванні з онукою, вони не мають можливості бачитися з дитиною, спілкуватися з нею та брати участь у її вихованні. Довгий час вони не знали, де проживає дитина. У зв`язку з цим, вони зверталися у правоохоронні органи, Службу у справах дітей. Попередні спроби налагодити контакт з відповідачем та погодити графік спілкування з онукою залишилися безрезультатними. Вони і надалі позбавлені можливості спілкуватися з онукою, приймати участь у її вихованні, тому змушені звернутися до суду. Просили позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дні та години зустрічей з онукою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- перша субота місяця з 12.00год. до 14.00год. (без присутності батька).

За домовленістю ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з ОСОБА_1 , зустрічі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 з онукою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можуть також відбуватися і в інші дні, з врахуванням режиму дня малолітньої ОСОБА_7 .

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_3 , ОСОБА_5 перешкод у зустрічах з онукою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначені судом дні та години.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначив, що постановляючи оскаржуване рішення про визначення порядку участі баби та діда у спілкуванні з онукою, судом фактично встановлено лише один день в місяць для їх зустрічей з дитиною, що не відповідає їх інтересам.При цьому, у суботу ОСОБА_3 не має змоги бачитися з онукою, оскільки знаходиться в цей день на гемодіалізі. Вважає, що судом не враховано вимоги Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року та допущено порушення інтересів дитини, яка позбавлена можливості спілкуватися з бабою, дідом та матір`ю.

Просить рішення суду змінити, визначити наступний порядок спілкування бабусі ОСОБА_3 та діда ОСОБА_5 з онучкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином:

- перша та третя неділя кожного місяця з можливістю ночівлі у бабусі та дідуся ( АДРЕСА_2 ) без присутності батька;

- у літній та зимовий час для спільного відпочинку бабусі та дідуся з внучкою один тиждень в місяць (червень з 15.06. до 30.06, липень з 15.07. до 30.07, серпень з 15.08. до 30.08) з можливістю ночівлі у них без присутності батька;

- спілкування з внучкою має відбуватися на території фактичного проживання бабусі та дідуся ( АДРЕСА_2 ) або на їх розсуд без присутності батька.

Також рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Вказав, що постановляючи оскаржуване рішення про визначення днів зустрічей дитини з бабою та дідом без присутності батька, суд першої інстанції не врахував інтереси доньки, та за відсутності належних доказів, які б свідчили про піклування позивачів про дитину, дійшов необгрунтованого висновку про часткове задоволення позову. При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що матеріалами справи підтверджено небажання дитини бачитись та спілкуватись з бабою та дідом, що свідчить про негативний вплив позивачів на повноцінний розвиток онуки, пригнічення стану дитини, її сприйняття навколишнього середовища, неприємні спогади та конфлікти з бабою під час попердніх зустрічей, безспірно встановлено втрату зв?язку баби та діда з онукою, який не може бути відновлено. Зазначає, що позивачі не довели обставин, за наявності яких визначення часу спілкування та зустрічей з онукою матиме більш позитивний вплив на дитину, оскільки внаслідок аморальної, асоціальної поведінки ОСОБА_3 порушено нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток ОСОБА_7 . Вплив ОСОБА_3 на дитину, без сумніву - негативний. За наведених обставин, зважаючи на відносини, які склалися з позивачами та онукою, спосіб участі баби у вихованні внучки, який визначено районним судом, не відповідає принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами усіх учасників сімейних відносин, а головне суперечить найкращим інтересам дитини, не сприяє забезпеченню гармонійного розвитку її особистості, оскільки фактично передбачає проведення тривалого вільного часу дитини з бабою та дідом, що може негативно вплинути на психологічний стан дитини.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити. Проти скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечили.

Інші учасники, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи слід проводити без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються, зокрема, і на відносини між бабою, дідом та внуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Крускіч проти Хорватії» від 25.11.2014 року). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і внуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми внуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з внуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ «Богоносови проти Росії» від 05.03.2019).

Тривалість часу, проведеного дитиною з бабою чи дідом може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії» рішення ЄСПЛ від 23.09.1994 року, справа «Мамчур проти України» рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року, справа «Крапівін проти Росії» рішення ЄСПЛ від 12.07.2016 року).

Згідно ч.ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до вимог ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Тлумачення ч.ч. 2, 3 ст. 257 СК України свідчить про те, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків, правнуків, який проявляється в: 1) покладення обов`язку на батьків та інших осіб,з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; 2) закріплені права баби,діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні з внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

За змістом ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами ст. 159 СК України суд визначає способи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Баба та дід, як по лінії батька, так і по лінії матері, є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки на основі поваги до прав дитини та її людської гідності.

При визначенні способу участі баби у вихованні внучки, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд зобов`язаний враховувати вік дитини, можливий щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини такого віку, прихильність один до одного, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом справ про забезпечення прав дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою. Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.01.2021 року у справі № 753/6498/15-ц, висновок органу опіки та піклування є лише одним з доказів у справі, носить рекомендаційний характер та не може бути самостійним засобом захисту порушеного права. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений.

Судом встановлено, що з 02.01.2013 року донька позивачів ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24.01.2020 року розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_8 та ОСОБА_1 народилася дитина ОСОБА_7 .

Дитина ОСОБА_7 з часу народження проживала разом зі своєю матір`ю у її батьків (позивачів у справі) по АДРЕСА_1 ,.

З 3 жовтня 2016 року по 12 червня 2020 року дитина відвідувала дошкільний підрозділ Межирічанського НВК, що підтверджується характеристикою від 05.10.2021 року на ОСОБА_7 , складеною виховатилем ОСОБА_9 та директором ОСОБА_10 , в якій зазначено, що вихованням дитини займалися мати та бабуся.

24.01.2020 року між батьками дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, згідно якого на час перебування матері дитини ОСОБА_8 за кордоном місцем проживання дитини ОСОБА_7 буде місце проживання батька дитини ОСОБА_1 . Місцем навчання дитини батьки визначили м.Львів.

Відповідно до п.3.2.1. зазначеного вище договору батько дитини зобов`язувався один раз в місяць у вихідні дні та частково на канікулах привозити дитину на АДРЕСА_1 для спілкування з батьками матері, де вони проживають, в період відсутності матері на території України.

З пояснень сторін в засіданні суду першої інстанції встановлено, що з червня 2021 року ОСОБА_7 проживає з батьком ОСОБА_1 . Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з червня 2021 року не мають можливості спілкуватися з онукою ОСОБА_7 , востаннє бачили дитину ІНФОРМАЦІЯ_5 .

03.02.2020 року дитина ОСОБА_7 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 за місцем реєстрації батька.

Згідно довідки СЗШ №78 м.Львова від 12.08.2020 року №253, дитина ОСОБА_7 навчається в 1-А класі цієї школи.

З характеристики на ОСОБА_7 вбачається, що дитина навчається у СЗШ №13 м.Львова з третього класу, здібна, старанна, відповідальна, активна на уроках та ініціативна. Батьки дитини цікавляться її навчанням та відповідально ставляться до виховання дитини, регулярно відвідують батьківські збори.

Позивачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 зареєстровані і проживають за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортними даними про їх реєстрацію.

Згідно висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15.11.2024 року щодо порядку та способу участі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у спілкуванні з внучкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення способу участі дідуся та бабусі у вихованні онуки та спілкуванні з нею відповідатиме найвищим інтересам дитини ОСОБА_7 .

При цьому, орган опіки та піклування зазначив, що наявність конфлікту та неприязні відносини між позивачами та відповідачем не можуть бути підставою для обмеження баби та діда у спілкуванні з онукою, та рекомендував встановити позивачам наступний спосіб участі баби і діда у вихованні та спілкуванні з внучкою: перша субота місяця з 12.00год. до 14.00год. (без присутності батька); за домовленістю між батьком дитини та ОСОБА_3 , ОСОБА_5 зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , районний суд виходив з того, що позивачі мають право та бажають спілкуватись з внучкою, підтримувати з нею родинні відносини, приймати участь у її вихованні, а також врахував відсутність обставин, які б могли бути підставою для усунення позивачів від спілкування з внучкою.

Суд також дійшов висновку, що висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 15.11.2024 в повній мірі відповідає інтересам як позивачів, так і ОСОБА_7 , є достатньо обґрунтованим та забезпечить участь баби та діда у вихованні внучки.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, та вважає вірним висновок суду першої інстанції, що спілкування дитини з бабою і дідом буде відповідати найкращим інтересам дитини, якими є збереження її зв`язків з родиною по лінії матері.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, що зустрічі баби і діда з внучкою без присутності батька суперечать інтересам дитини.

Щодо небажання дитини бачитись з бабою і дідом, то виходячи з положень ч. 7 ст. 7 СК України, згідно якої дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, та практики Європейського суду, згідно якої право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як ефективне надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, зв?язки дитини зі сім?єю, на думку колегії суддів, повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити її здоров?ю та розвитку (рішення у справі «А.В. проти Словенії»).

Враховуючи, що судом не встановлено належними доказами, що спілкування ОСОБА_7 з бабою і дідом може завдати найменшої щкоди її здоров`ю чи повноцінному розвитку, підстави для обмеження права позивачів у зустрічах з онукою відсутні.

Разом з тим, визначаючи дні та години зустрічей позивачів з онукою, а саме першу суботу місяця з 12.00 год. до 14.00 год. (без присутності батька), суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідність І групи, не може реалізовувати своє право на спілкування з дитиною в цей день (суботу) у зв`язку з її перебуванням (в цей день) на гемодіалізі, обов`язковість проведення якого підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ № 056544, та лікарськими призначеннями ОСОБА_3 .

Враховуючи стан здоров`я позивачки та її бажання налагодити контакт та зустрічі з малолітньою онукоюОСОБА_7 , колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 лютого 2025 року в частині визначення днів та годин зустрічей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з малолітньою онукою у вихідні дні тижня змінити.

Визначити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дні та години зустрічей з онукою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вихідні дні тижня, а саме - у першу суботу або неділю місяця з 12.00 год. до 14.00 год. за попереднім погодженням з батьком дитини, без присутності батька.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 17 лютого 2025 року в частині визначення днів та годин зустрічей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з малолітньою онукою ОСОБА_7 у вихідні дні тижня змінити.

Визначити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дні та години зустрічей з онукою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вихідні дні тижня, а саме - в першу суботу або неділю місяця з 12.00 год. до 14.00 год. за попереднім погодженням з батьком дитини, без присутності батька.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра