ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3232/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші скарги та заяви в процесі виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2025 року, у справі № 953/16302/21, за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми ,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року до суду надійшло вказане подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В., в якому він просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за кордон шляхом обмеження ОСОБА_2 права виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання боржником своїх зобов`язань.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист виданий Київським районним судом м. Харкова №953/16302/21 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по оплаті судового збору в розмірі 11350 грн. 00 коп. В межах виконання вказаного рішення суду приватним виконавцем здійснені запити на встановлення майнового стану боржника, відомості про який відсутні. 19.04.2024 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Боржник на виклики приватного виконавця не з`являється. Заборгованість на даний час залишається не погашеною, що на думку виконавця, є ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2025 року узадоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, боржник - ОСОБА_2 , стягувач - ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро В`ячеславович подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення його подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги той факт, що боржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження, оскільки йому надіслано за адресою, зазначеною у виконавчому документі, постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів і майна. Ним вичерпано всі засоби щодо розшуку коштів і майна боржника, на яке можна звернути стягнення. На виклик до виконавця боржник не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких дій на виконання рішення не вчинив. Дії боржника, які полягають у невиконанні рішення суду, свідчать про злісне ухилення від виконання зобов`язань. Наявність у боржника закордонного паспорту надає йому реальну можливість перетнути кордон України з метою ухилення від виконання рішення суду, що може завдати шкоди інтересам стягувача. Сам факт звернення стягувача за отриманням виконавчого документа, подання його до примусового виконання та його невиконання боржником, неповідомлення виконавця про існування та місцезнаходження майна свідчать про те, що боржник тривалий час ухиляється від своїх зобов`язань за рішенням суду.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасник судового розгляду не з`явилися.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Ухвала суду мотивована тим, що приватним виконавцем не надано доказів умисного свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, та вжиття ним усіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання виконавчого документа. Боржником не отримано копії постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику приватного виконавця, що ставить під обґрунтований сумнів його обізнаність про відкрите виконавче провадження та необхідність явки до приватного виконавця.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Київського районного суду м.Харкова від 31 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість у загальному розмірі 114755 (сто чотирнадцять тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) доларів США, що складається з наступного: 107350 доларів США - сума боргу, що за курсом НБУ станом на 18.08.2021 складає 2863582,72 грн.; 7405 доларів США - три відсотки річних від простроченої суми, що за курсом НБУ станом на 18.08.2021 складає 197529,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати по оплаті судового збору в розмірі 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 коп. (а.с.51-57).

09 квітня 2024 представником позивача отримано два виконавчі листи на виконання вказаного рішення суду, один з яких пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д.В., за яким відкрито виконавче провадження ВП №74812310.

18 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 66).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. від 19 квітня 2024 року відкрито виконавче провадження № 74812310 щодо виконання виконавчого листа № 953/16302/21 від 01 квітня 2024 року, виданого Київським районним судом м. Харкова (а.с. 69).

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 квітня 2024 року надіслано боржнику ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку (номер відправлення в АТ «Укрпошта» - 655).

Згідно відповіді Державної податкової служби України від 20 жовтня 2024 року інформація щодо джерел отримання доходів стосовно боржника відсутня (а.с. 70).

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України від 28 жовтня 2024 року № 235567438 про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, та про осіб-боржників, які отримують пенсії щодо ОСОБА_2 інформація відсутня (а.с.71).

Як вбачається з відповіді Державної фіскальної служби України від 20 жовтня 2024 року інформація про номери рахунків за боржником відсутня (а.с. 72).

З інформації з Державного земельного кадастру, а також інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відомості про земельні ділянки та нерухоме майно щодо ОСОБА_2 відсутні (а.с. 74).

19 квітня 2024 року приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. прийнято постанову про арешт коштів та майна боржника (а.с. 77).

25 квітня 2024 року та 24 вересня 2024 року приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. двічі на адресу зареєстрованого місця проживання боржника ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , засобами поштового зв`язку (номер відправлення в АТ «Укрпошта» - 551) направлено виклик приватного виконавця на 04 жовтня 2024 року об 11:00, в якому одночасно приватний виконавець заявив вимогу про необхідність надати: заповнену декларацію за встановленою формою; достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи; достовірні відомості про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності (дорогоцінні метали, ювелірні вироби тощо), у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами, з зазначенням назви відповідної установи та її адреси, на підтвердження чого надати копії відповідних договорів або інших документів; достовірні відомості про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності (місцезнаходження, технічна характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право; достовірні відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні від інших осіб (місцезнаходження майна, його характеристика тощо) з наданням копій підтверджуючих договорів та додатків до них; достовірні відомості про майнові права, на які може бути звернено стягнення, зокрема частки у статутному капіталі юридичних осіб, в тому числі майнові права, що є предметом застави/іпотеки, з наданням копій підтверджуючих документів; копії паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 79,80).

Згідно з відомостями з веб-сайту АТ «Укрпошта» виклик повернуто без вручення боржнику 10 жовтня 2024 року з причин: «Закінчення терміну зберігання» (а.с. 81).

Приватним виконавцем Кудряшовим Д.В. у газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр» від 28 вересня 2024 року № 197 (7856) було подано оголошення про виклик боржника ОСОБА_2 на 04 жовтня 2024 року об 11:00 год (а.с. 82).

Актом приватного виконавця Кудряшова Д.В. від 04 жовтня 2024 року підтверджується, що боржник ОСОБА_2 не з`явився за викликом виконавця і через оголошення в Газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий Кур`єр» та не надав пояснень стосовно виконання рішення суду, що свідчить про недобросовісне ухилення від виконання обов`язків та свідоме ігнорування відкритого виконавчого провадження (а.с. 83).

Як вбачається з відповіді Головного управління ДМС України в Харківській області від 29 жовтня 2024 року на вимогу приватного виконавця щодо надання інформації, за обліками громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 виданий 20 березня 2012 року (орган видачі 6301) та серії НОМЕР_2 виданий 01 червня 2016 року (орган видачі 6303) (а.с. 86).

Згідно з інформацією, наданою в межах повноважень Адміністрацією Держприкордонслужби України, за результатами перевірки інформації, що зберігається в базі даних щодо перетину боржником державного кордону, громадянин України - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 19 квітня 2024 року по 24 жовтня 2024 року в базі даних не виявлена (а.с. 90).

Відповідно до частини 5статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини 3статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція).

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно частини 3 статті 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з пунктом 18 частини 3статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справах «Луордо проти Італії», «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини», «Рінер проти Болгарії»).

Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та гарантій на вільне пересування особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Разом з тим, сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є відповідно до цього Закону підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника по ухиленню від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні у даному випадку свідчить тривале невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною 6статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Матеріали справи свідчать про те, що приватний виконавець Кудряшов Д.В., звертаючись до суду з вказаним поданням, не надав жодних доказів щодо ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань зі сплаті заборгованості за рішенням суду.

Як вбачається з копії матеріалів виконавчого провадження, докази того, що боржнику ОСОБА_2 було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження про стягнення з нього коштів на користь ОСОБА_1 , зокрема, докази отримання ним копії постанови про відкриття виконавчого провадження та виклику, постанов приватного виконавця про накладення арештів, відсутні, що виключає ухилення ним від виконання рішення суду, наявність в її діях умислу.

Дійсно, боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, та виконавець не повинен пересвідчуватися в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки це суперечить положенню частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», однак лише законодавче припущення про належне повідомлення боржника не є тотожним наявності достовірного доказу отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, що свідчило б саме про ухилення в подальшому від виконання рішення суду.

При цьому сам факт невиконання боржницею самостійно зобов`язань не може свідчити про його винне свідоме ухилення від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків.

Оскільки тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для тимчасового обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Посилання приватного виконавця Кудряшова Д.В. на те, що ним вичерпано всі засоби щодо розшуку коштів і майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, колегія суддів вважає помилковим, зважаючи на те, що виклик боржника було направлено лише один раз; матеріали виконавчого провадження не містять відомостей від банківських установ щодо рахунків, відкритих на ім`я боржника, та результату накладення арешту на його кошти; приватним виконавцем не вжито заходів щодо з`ясування сімейного стану боржника, зокрема, перебування його у шлюбі, з метою виявлення майна, яке перебуває у спільній сумісній власності, проте не зареєстровано за боржником.

Сам факт можливості перетину боржником ОСОБА_2 кордону не свідчить про його намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду.

При цьому, приватним виконавцем не зазначено і не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_2 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання ним зобов`язань по сплаті боргу, та без застосування такого заходу виконання рішення суду є неможливим.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу виконавця на те, що за матеріалами цивільної справи адреса боржника ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , а у рішенні суду від 31.01.2024 останнє відоме місцеперебування ОСОБА_2 АДРЕСА_2 (а.с.57), однак у виконавчому листі вже зазначено адресу: м.Харків, а/с 11524 (а.с.67).

Отже, сама по собі наявність невиконаного рішення суду не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.

Саме виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В супереч вимог ст.12, 81 ЦПК України державний виконавець не надав суду доказів здійснення ним вичерпного комплексу виконавчих дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження», якими наділений виконавець під час примусового виконання рішення суду та документи на підтвердження свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на нього обов`язків судовим рішенням. Можливість виїзду боржника за межі України саме з метою ухилення від виконання рішення суду також не доведена.

Тому судова колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення подання виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності у нього реальної можливості виконати це рішення.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду само по собі не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Для задоволення подання про здійснення тимчасового обмеження права громадянина України, яке гарантується Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні бути достатньо вагомі підстави, які б свідчили про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що наведені вище обставини не свідчать про свідоме й умисне ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов`язань за рішенням суду, а відтак і про обґрунтованість подання державного виконавця про тимчасове обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевказаного колегія суддів вважає, що судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат за подання апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра В`ячеславовича -залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2025 року-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 20 жовтня 2025.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М. Мальований.

О.В.Маміна.