УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Зосименко О.М.,

за участю секретаря с/з - Хінцинської В.Б.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову,

установив:

До Богунського районного суду міста Житомира надійшла заява ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову в якій заявник просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Обслуговуючому кооперативу «Житловий комплекс «Олімп» у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 2 700 000 гривень; накласти арешт на грошові кошти Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс «Олімп», що знаходяться на будь яких рахунках Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс «Олімп» відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 2 700 000 гривень.

Свою заяву обґрунтовує тим, що при укладенні договору відповідач не міг не знати про юридичну неможливість укладати правочин щодо нежитлового приміщення, яке будується і вже являлось предметом діючого договору. Натомість Відповідач уклав такий договір 12.07.2022 року та отримав грошові кошти у позивача, а вже після цього здійснював дії, що стали підставою для судового оскарження у справі № 906/160/23. При цьому відповідач не повідомляв позивача про наявність судового розгляду, що стосувались нежитлового приміщення, будівельний номер 2 загальною проектною площею 270 м. кв.. на 1 поверсі в 4 під`їзді (секції). Після скасування протиправних дій відповідача ОК «ЖК «Олімп», останній повинен був, щонайменше, повернути грошові кошти позивачу, які отримав за подвійний продаж майнових прав на нежитлове приміщення. Відповідач не повернув грошові кошти та не реагує на запити, а тому позивач вважає, що відповідач намагається уникнути обставин, що призведуть до повернення грошових коштів, які отримані на підставі нікчемного правочину. За таких обставин вважаю, що вжиття заходів запечення позову є єдиним ефективним способом захисту для реалізації прав Позивача у разі задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст 150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії;3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, зокрема, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс «Олімп», що знаходяться на будь яких рахунках Обслуговуючого кооперативу «Житловий комплекс «Олімп» відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 2 700 000 гривень, однак не зазначає інформації про наявність у останнього банківських рахунків, їх вид та призначення, місце розміщення, чи на момент звернення до суду відкрити рахунок зазначений в договорі пайової участі в будівництві НК4/2 від 12.07.2022, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність виду забезпечення, про який просить позивач, позовним вимогам та відповідно їх співмірність.

Так, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачу і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями ч. 1 ст.151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З наведеного випливає, що відомості про те, на які саме розрахункові рахунки позивач просить накласти арешт, в яких саме фінансових установах знаходяться грошові кошти, в якій сумі та в якій валюті перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 25.09.2019 року по справі №320/3560/18 зазначив, що арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Між тим, інформація про наявність рахунків, їх номери, назва банківських установ, де ці рахунки відкриті, суми розміщених на них грошових коштів, місце і умови їх розміщення до матеріалів заяви заявником не долучено, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність обраного виду забезпечення вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

На переконання суду, накладення арешту на кошти відповідача, як наслідок може порушити вимоги ч. 4 ст. 150 ЦПК України

Окрім вимоги про накладення арешту на суму коштів у розмірі, що відповідає ціні позову, заявник також просить накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності Обслуговуючому кооперативу «Житловий комплекс «Олімп» у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог в розмірі 2 700 000 гривень.

У заяві про забезпечення позову не зазначено, на яке саме рухоме та нерухоме майно доцільно накласти арешт. Також, відсутня будь-яка інформація щодо вартості як рухомого так і нерухомого майна на яке заявник просить накласти арешт.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №361/3399/20, від 14 січня 2021 року провадження № 61-16635св20, від 11 листопада 2020 року у справі №932/14900/19, від 04 червня 2020 року у №200/12227/17).

З огляду на що, встановити вартість рухомого та нерухомого майна на яке заявник просить накласти арешт не видається можливим, що перешкоджає суду об`єктивно оцінити співмірність запропонованого заходу забезпечення позову у відповідності до заявленої позовної вимоги.

За таких обставин, застосування забезпечення позову може призвести до порушення прав відповідача та створить умови блокування здійснення господарської діяльності.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів представника позивача, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову в межах заявлених ОСОБА_2 заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд,

постановив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя О.М. Зосименко