Справа №461/4242/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Павлюк О. В.,

за участі секретаря судового засідання Гнаткович В. С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представниці відповідача Маєвської М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

1. Рух по справі та позиції учасників

09.05.2025 на розгляд судді Галицького районного суду м. Львова Павлюк О. В. надійшов вказаний позов, у якому Позивач просить стягнути з Відповідача матеріальну шкоду у розмірі 110826,42 грн та 100000,00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення останнім кримінального правопорушення.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_3 (Відповідач по справі) 30 травня 2022 року об 11 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Краківській, навпроти буд. №34 у м. Львові, та рухаючись ним заднім ходом, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п. 2.3 б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.3 д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб; п. 10.10 забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, перехрестях. мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в`їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю, які виразилися в тому, що він розпочавши рух заднім ходом не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого на пішохідному переході в межах перехрестя здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 (Позивач по справі), котрий в цей час здійснював рух зліва на право, позаду вищевказаного транспортного засобу. Будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_3 не надав домедичної допомоги потерпілому ОСОБА_1 , сів за кермо автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та залишив місце пригоди. У результаті порушення Правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , пішохід ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження, а саме: субкапітальний перелом шийки стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Перебуваючи на стаціонарному лікуванні у реанімації та у подальшому у травматологічному відділенні у період з 30.05.2022 по 08.06.2022, а також під час реабілітації довготривалого розладу здоров`я, Позивач був вимушений нести витрати матеріального характеру, пов`язані з лікуванням. Загальний розмір матеріальної шкоди, завданої Позивачу тілесними ушкодженнями, заподіяними дорожньо-транспортною пригодою внаслідок понесених витрат на лікування, лише на підставі документально підтверджених витрат становить 110826,42 грн. Вказує, що у зв`язку з неможливістю у перші дні самостійно придбати деякі необхідні медикаменти, зокрема набір розхідних матеріалів для тотального ендопротезування кульшового суглобу, такі були придбані за кошти Позивача його донькою ОСОБА_4 .

Щодо моральної шкоди зазначає, що після ДТП Позивач фактично став інвалідом: у зв`язку з отриманими травмами, останньому після хірургічного втручання встановлене тотальне ендопротезування правого кульшового суглобу. Вказаний протез у будь-який час може бути відштовхнутий організмом Позивача, відтак буде необхідно здійснити ще одне хірургічне втручання по його заміні. Враховуючи характер заподіяного внаслідок ДТП тілесного ушкодження, Позивач не може самостійно, без сторонньої допомоги, одягтися, приготувати їжу, вести нормальний спосіб життя тощо. Позивач перестав спілкуватися з оточуючими, у нього не стало друзів. Останній перебуває у постійному психологічному стресі, у нього порушені життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя. Він позбавлений усіх радощів життя, які він отримував до вказаної ДТП. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, Позивач враховує також ступінь вини Відповідача, котрий керував транспортним засобом, яка виразилася у халатності та грубій необережності, ненаданням першої домедичної допомоги потерпілому, втечі з місця пригоди, а дії не відповідали вимогам ПДР України, що підтверджується матеріалами, зібраними у межах кримінального правопорушення.

Таким чином, беручи до уваги тяжкість наслідків ДТП, якою ОСОБА_1 заподіяно істотної шкоди здоров`ю, глибину його душевних страждань, а також у зв`язку з душевним болем внаслідок пережитої дорожньо-транспортної пригоди, вимушених кардинальних змін у житті потерпілого, враховуючи психологічний стан пережитої психотравмувальної ситуації у момент дорожньо-транспортної пригоди, який є іншим у порівнянні з тим, котрий існував до моменту транспортної пригоди, зумовлену дратівливість, необхідність організації належних заходів з метою відновлення свого порушеного права та інтересу, виходячи зі засад розумності, виваженості та справедливості, Позивач вважає достатнім визначити загальний розмір майнової шкоди 100000,00 грн.

Позивач зазначає, що з моменту вчинення ДТП Відповідач не відшкодував потерпілому завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення шкоди. Окрім цього, вказує, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП на момент його вчинення не була застрахована, а відтак майнову шкоду повинен відшкодувати її заподіювач Відповідач у цій справі.

У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити.

Галицький районний суд міста Львова ухвалою від 09.05.2025 прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

03.07.2025 від представника Позивача до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, у яких останній просить збільшити позовні вимоги у частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду зі 100000,00 грн до 200000,00 грн. В обґрунтування заяви зазначає, що з часу вчинення кримінального правопорушення Відповідачем, внаслідок якого Позивач отримав шкоду здоров`ю, пройшло більше 3 років, за цей час Відповідач добровільно не відшкодував заподіяну шкоду, навіть не вибачився, а також, зважаючи на те, що стан здоров`я Позивача не покращується, вважає за необхідне збільшити суму позовних вимог. Також зазначає, що відповідно до висновку про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації № 72 від 26.03.2024, Позивачу рекомендована милиця з підколінником. Відповідно до огляду судинного хірурга від 10.12.2024, встановлено варикозне розширення вен правої нижньої кінцівки. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1743, Позивач у період з 06.03.2025 по 14.03.2025 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «контрактура правого кульшового суглобу. (СПО ТЕП правого кульшового суглобу з приводу перелому шийки стегна у 2022 році). Двобічний гонартоз І-ІІ ст. ПФХ ІІ ст». Окрім того, за наслідком отримання вказаної травми, Позивач став інвалідом ІІІ групи довічно. Як наслідок, незважаючи, що з моменту отримання травм у зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача пройшло більше 3 років, ОСОБА_1 є особою з обмеженнями повсякденного функціонування і йому необхідне забезпечення допоміжними засобами реабілітації фактично до кінця життя.

17.07.2025 від представниці Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та заяву про збільшення позовних вимог, у якій остання просила відмовити у задоволенні таких. В обґрунтування відзиву зазначила, що посилання позивача на витрати, понесені під час перебування ОСОБА_1 у лікарні та в період реабілітації, додані до позовної заяви копії фіскальних чеків платіжного доручення, копія виписки з медичної карти амбулаторного хворого, ренегензнимку протезу, серед яких містяться чеки, які не мають жодного відношення, а саме: чеки на придбання пального для заправки автомобіля на суму 2299,60 грн., 1139.80 грн. на загальну суму 3439,40 грн., а також чеки з ліками, які не передбачені для лікування при заміні суглоба та у період реабілітації за призначенням таких відповідно до інструкції на медикаменти. Серед ліків, які зазначені в фіскальних чеках це такі ліки як: ксеклан призначений для лікування тромбозу глибоких вен та тромбоемболії легеневої аорти; стерофундин- призначений для корекції втрати рідини, заміщення втрат міжклітинної рідини у разі при загрозі анамнезу; пролен для лікування мягких тканин в серцево-судинній, очній та нейрохірургії; гекотон для профілактики і лікування шоку внаслідок хірургічних втручань та інфекційних захворювань; пікосен мікра для лікування запорів при підготовці до ендоскопічного дослідження прямої кишки; атоксил гель- при гострій діареї; остоогенон при остеопорозі; ксарелто - при венозній тромбоемболії; долацин при інфекції верхніх дихальних шляхів. Із доданих копій чеків з медичними препаратами, вказаними зі зазначеними вище назвами, вбачається, що такі не мають жодного відношення до проведення заміни кульшового суглоба ОСОБА_1 . Окрім цього, звертає увагу на те, що препарат під назвою остеогенон призначений для лікування остеопорозу, що підтверджує те, що ОСОБА_1 хворів на остеопороз, що і стало причиною при падінні під час переходу у незазначеному місці та отриманої травми останнього, яку вважають отриманою внаслідок порушень правил дорожнього руху ОСОБА_3 , що не відповідає фактичним обставинам справи. Посилання позивача та його представника на вказані та додані вище описані чеки, накладні не можуть заслуговувати на увагу суду з огляду на те, що значна частина таких не має жодного відношення до захворювання потерпілого і не може бути врахованою при ухваленні судового рішення при стягненні в розмірі 110826,42 грн. У той же час, звертає увагу на те, що в поданій позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог представник Позивача не навів мотивів, які саме моральні переживання у зв`язку з ушкодженням здоров`я зазнав позивач. Посилання представника позивача на те, що протез, який встановлено позивачу у будь який час може бути відштовхнутим організмом позивача і буде необхідно здійснити ще одне хірургічне втручання по його заміні є лише припущенням і не може заслуговувати на увагу суду, так як з наведеного випливає, що позивач має намір до кінця свого життя за рахунок ОСОБА_3 лікуватися та витрачати кошти на пальне . Також не підтверджено те, що позивач не може самостійно приготувати їжу, одягатись, вести нормальний спосіб життя який вів до ДТП, перестав спілкуватись з оточуючими, в нього не стало друзів і не може продовжувати вести активний спосіб життя. Наведене є надуманим і не підтверджено жодними доказами. ОСОБА_1 одружений, має повноцінну сім`ю і потреби в приготування їжі самостійно очевидно відсутні, так як такі обов`язки покладаються на дружину, а у разі її відсутності, звісно, що приготуванням їжі змушений займатись сам. Посилання на те, що ОСОБА_3 втік з місця події теж не заслуговує на увагу суду, так як наведене не підтверджено жодними доказами і протокол про залишення місця події на останнього не складався. Відтак, розмір стягнення моральної шкоди в сумі 200000 грн. не є співмірним і не підлягає до задоволення з огляду на вище викладене, як і сума матеріального збитку у розмірі 110826 грн., так як не відповідають фактично понесеним витратам.

24.07.2025 від представника Позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій останній вказує на те, що вказані медикаменти, які на думку Відповідача, не передбачені за призначенням для лікування при заміні суглоба та у період реабілітації, насправді, у відповідності до рекомендацій щодо їх застосування, були необхідні для лікування та реабілітації Позивача за своїм призначенням. Також зазначає, що безпідставним є також твердження, що Позивач не зазначив, які саме втрати немайнового характеру він поніс унаслідок ушкодження здоров`я з вини Відповідача, оскільки такі були зазначені у позовній заяві.

Протокольною ухвалою від 24.07.2025 Галицький районний суд м. Львова закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

29.09.2025 від представниці Відповідача адвокатки Маєвської М. В. надійшло до суду клопотання, у яких остання просить суд визнати ряд рахунків, рахунок-фактуру, фіскальні чеки, а також ультразвукове обстеження вен правої/лівої нижньої кінцівки, виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1743, протокол дослідження та висновок про необхідність забезпечення особи з обмеженням повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) № 72 неналежними та недопустимими доказами, оскільки відсутні будь-які медичні документи, у яких би було призначене для лікування ОСОБА_1 препарати, які відображені у фіксальних чеках, а також ультразвукове обстеження, висновок та протокол дослідження не мають жодного відношення до заявлених вимог.

Також 29.09.2025 до суду від представниці Відповідача адвокатки Маєвської М. В. надійшли додаткові пояснення у справі, у яких остання зазначає, що у доданих додатках до позовної заяви наявна виписка із медичної карти амбулаторного хворого (стаціонарного) хворого № 27402 від 08.06.2022, у якій призначено з медикаментів препарат Остеогенон 2 т-3 р. день 3 міс та Ксарелто 15 мл 1 т 6 день. Інших медичних документів, у яких містяться чи могли б міститися зазначені у фіскальних чеках медичні препарати, які додані як додатки до позовної заяви, не надано, що не може вважатися належними та допустимими доказами при ухваленні судового рішення щодо стягнення матеріальної шкоди у розмір 110826 грн. 42 коп. Вказує, що надані як додатки Висновок про необхідність забезпечення особи з обмеженням повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) № 72, ультразвукове обстеження вен правої/лівої нижньої кінцівки, виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 1743 від 14.03.2025, у якій зазначено супутнє захворювання : Атеросклероз судин н/к. Стеноз ЗГА зліва 70%, ПВГА 50 % та протокол дослідження від 12.03.2025 р. не мають та не можуть мати жодного відношення до заміни кульшового суглоба, а навпаки підтверджують про те, що внаслідок супутніх захворювань ОСОБА_1 стан його здоров`я погіршується і за віком і у зв`язку з іншими захворюваннями. Відтак, вказані додатки, на думку представниці Відповідача, теж не є та не можуть бути належними та допустимими доказами по справі. Беручи до уваги викладене, вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення як і матеріальні так і моральні, які не є обґрунтованими.

За клопотанням Позивача у судовому засіданні 29.09.2025 був також допитаний свідок ОСОБА_5 , який є сином Позивача, та який надав суду пояснення, зокрема про те, що він витратив на пальне для заправки автомобіля, який він використовував для покупки необхідних ліків та транспортування батька на реабілітацію на загальну суму 3439,40 грн.

2. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з таких доводів та мотивів.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

2.1. Щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди

За змістом п. 8 частини другої ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту порушеного права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст. 1166 ЦК України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 197/1330/14 (провадження № 61-21956св19) вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Як вбачається з вироку Галицького районного суду міста Львова від 17.10.2024 (справа № 461/4242/22, провадження № 1-кп/461/142/24), ОСОБА_3 30 травня 2022 року о 11 годині 45 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вул. Краківській, навпроти буд. №34 у м. Львові, та рухаючись ним заднім ходом, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: п. 2.3 б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.3 д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб; п. 10.10 забороняється рух транспортних засобів заднім ходом на автомагістралях, дорогах для автомобілів, залізничних переїздах, пішохідних переходах, перехрестях. мостах, шляхопроводах, естакадах, у тунелях, на в`їздах і виїздах з них, а також на ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи недостатньою видимістю, які виразилися в тому, що він розпочавши рух заднім ходом не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого на пішохідному переході в межах перехрестя здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , котрий в цей час здійснював рух зліва на право, позаду вищевказаного транспортного засобу. Будучи причетним до вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_3 не надав домедичної допомоги потерпілому ОСОБА_1 , сів за кермо автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та залишив місце пригоди. У результаті порушення Правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , пішохід ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження, а саме: субкапітальний перелом шийки стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по ознаці тривалого розладу здоров`я (а. с. 56-58).

Вказаним вироком суду ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням останньому покарання 4000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 68000,00 грн. штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

У межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 визнаний потерпілим.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2024 набрав законної сили 05.03.2025.

Цивільне законодавство ґрунтується на презумпції протиправності поведінки, яка призвела до шкоди, виходячи з принципу генерального делікту: спричинення шкоди особі або майну слід розглядати як протиправне, якщо законом не встановлено інше.

Зобов`язання з відшкодування шкоди (як майнової, так і моральної) є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 17.10.2024 встановлена вина Відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, а саме те, що у результаті порушення Правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , пішохід ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, а саме: субкапітальний перелом шийки стегнової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Отже, питання встановлення вини не підлягає дослідженню у цій справі.

Як вбачається із виписки з медичної карти амбулаторного хворого № 27402 від 08.06.2022, ОСОБА_1 встановлений діагноз закритий субкапітальний перелом шийки правої стегнової кістки зі зміщенням. Забійні садна 4-5 пальця тилу правої кисті (а. с. 27-29).

Загальний розмір матеріальної шкоди, завданої Позивачу тілесними ушкодженнями, заподіяними дорожньо-транспортною пригодою внаслідок понесених витрат на лікування, на підставі документально підтверджених витрат становить 110826,42 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями та фіксальними чеками (а. с. 5-27).

Щодо тверджень представниці Відповідача про те, що вказані медикаменти, які на думку Відповідача, не передбачені за призначенням для лікування при заміні суглоба та у період реабілітації, такі не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до рекомендацій щодо їх застосування, вони були необхідні для лікування та реабілітації Позивача за своїм призначенням.

Твердження представниці Відповідача про те, що чеки на придбання пального для заправки автомобіля на суму 3439,40 грн не мають відношення до цієї справи та не можуть бути стягнені в якості матеріальної шкоди, суд відхиляє, оскільки такі спростовуються показами свідка ОСОБА_5 , наданими під присягою, який був попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання.

Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14 вказав, що аналіз норм Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди, з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналізуючи зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що Позивач довів належними та допустимими доказами завдання йому кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, а саме те, що він поніс витрати, пов`язані з лікуванням, у сумі 110826,42 грн, які слід стягнути в його користь з Відповідача.

2.2. Щодо розміру заподіяної моральної шкоди

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Верховний суд у справі № 757/64895/21-ц, зазначив, що право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Всі зазначені елементи знайшли своє підтвердження у ході розгляду цієї справи та доведено належними та допустимими доказами, що долучені до справи.

В обґрунтування розміру моральної шкоди Позивач зазначає, з-поміж іншого, що після ДТП Позивач фактично став інвалідом: у зв`язку з отриманими травмами, останньому після хірургічного втручання встановлене тотальне ендопротезування правого кульшового суглобу. Вказаний протез у будь-який час може бути відштовхнутий організмом Позивача, відтак буде необхідно здійснити ще одне хірургічне втручання по його заміні. Враховуючи характер заподіяного внаслідок ДТП тілесного ушкодження, Позивач не може самостійно, без сторонньої допомоги, одягтися, приготувати їжу, вести нормальний спосіб життя тощо. Позивач перестав спілкуватися з оточуючими, у нього не стало друзів. Останній перебуває у постійному психологічному стресі, у нього порушені життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя. Він позбавлений усіх радощів життя, які він отримував до вказаної ДТП.

Визначення поняття моральної шкоди та способи її відшкодування і визначення розміру наведені у статті 23 ЦК України.

Згідно з пунктами 1 і 2 частини 2 цієї статті, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Верховний Суд України у п. 9Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому суд бере до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі та гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Таким чином, рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Разом з тим, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» від 28.05.1985), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

У рішенні від 12.07.2007 у справі «Станков до Боргарії» Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Однак, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд вважає доведеним, що дії Відповідача 30.05.2022 були неправомірними і цими неправомірними діями Позивачу він завдав моральну шкоду. Між діями Відповідача, що призвели до порушення законних прав Позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, є причинно-наслідковий зв`язок.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить зі ступеня завданих ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, ступеня та характеру перенесених Позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю та вимушеними змінами у його житті. Також суд враховує вимоги розумності та справедливості. Окрім цього, суд звертає увагу на те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути співмірним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Суд також враховує, що з часу вчинення кримінального правопорушення Відповідачем, внаслідок якого Позивач отримав шкоду здоров`ю, пройшло більше 3 років, за цей час Відповідач добровільно не відшкодував заподіяну шкоду та, як стверджує Позивач та не спростовано Відповідачем, навіть не вибачився, а також, що стан здоров`я Позивача не покращується.

Відповідно до висновку про необхідність забезпечення особи з обмеженнями повсякденного функціонування допоміжними засобами реабілітації № 72 від 26.03.2024, Позивачу рекомендована милиця з підколінником (а. с. 64).

Відповідно до огляду судинного хірурга від 10.12.2024, встановлено варикозне розширення вен правої нижньої кінцівки (а. с. 65 зворотня сторона).

Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1743, Позивач у період з 06.03.2025 по 14.03.2025 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом «контрактура правого кульшового суглобу. (СПО ТЕП правого кульшового суглобу з приводу перелому шийки стегна у 2022 році). Двобічний гонартоз І-ІІ ст. ПФХ ІІ ст» (а. с. 66).

Окрім того, за наслідком отримання вказаної травми, Позивач став інвалідом ІІІ групи довічно.

Як наслідок, незважаючи, що з моменту отримання травм у зв`язку з протиправною поведінкою Відповідача пройшло більше 3 років, ОСОБА_1 є особою з обмеженнями повсякденного функціонування і йому необхідне забезпечення допоміжними засобами реабілітації фактично до кінця життя.

Отже, аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, з огляду на встановлені обставини справи, беручи до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій Відповідачем, а також, виходячи зі засад розумності та справедливості, надані суду докази щодо заподіяння моральної шкоди, а тому, виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн, що є достатньою грошовою компенсацією за завдану Відповідачем моральну шкоду.

Отже, аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, з огляду на встановлені обставини справи, беручи до уваги принципи, що повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, враховуючи тривалість періоду з часу вчинення неправомірних дій Відповідачем, а також, виходячи зі засад розумності та справедливості, надані суду докази щодо заподіяння моральної шкоди, а тому, виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення 110826,42 грн. матеріальної шкоди та моральної шкоди у розмірі 150000,00 грн, що є достатньою грошовою компенсацією за завдану Відповідачем Позивачу шкоду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Відповідача також необхідно стягнути судовий збір в дохід держави, оскільки Позивач при зверненні до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, був звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, з Відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 3482,20 грн (1211,20 грн за вимогу про стягнення матеріальної шкоди та 2271,00 грн за вимогу про стягнення моральної шкоди (з розрахунку 150000,00/200000,00*3028,00).

Керуючись ст.ст.23, 1166, 1167,1190 ЦК України, ст.ст.12, 82, 89, 141, 263, 265, 268, 273, 280-282. 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

2. Стягнути зі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) 110826 (сто десять тисяч вісімсот двадцять шість) гривень 42 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 150000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. моральної шкоди.

3. Стягнути зі ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) у дохід держави судовий збір в розмірі 3482 (три тисячі чотириста вісімдесят дві) гривні 20 коп.

4. У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 14.10.2025.

Суддя Ольга ПАВЛЮК