ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Свистунової О.В.,

суддів: Єлізаренко І.А., Макарова М.О.,

за участю секретаря Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини ,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 має неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина має порушення інтелектуального розвитку вона не здатна себе обслуговувати, за своїм психічним станом потребує постійного стороннього догляду, має недорозвинене мовлення тяжкого ступеню. Дитина потребує уваги, піклування, доброго ставлення, навчання елементарних, навиків спілкування. Але всього цього дитина позбавлена відповідачкою ОСОБА_2 , так як вона з нею практично не опікується, не спілкується з нею.

Сторони мешкають разом в квартирі АДРЕСА_1 . Також з ними мешкає син позивача ОСОБА_5 . ОСОБА_6 разом з донькою ОСОБА_7 займає окрему кімнату, яка зачинена на ключ. Відповідач протягом останніх 10 років веде антисоціальний спосіб життя. Вона вживає спиртні напої та наркотичні засоби, не працює. Проводить час в компанії осіб з такою ж поведінкою та способом життя. ОСОБА_6 скрізь за собою водить дочку, яка змушена проводити час серед осіб з антисоціальною поведінкою залишає дочку саму на вулиці навіть у темну пору доби.

До позивача та до свого брата відповідач ставиться агресивно, спілкується винятково за допомогою відбірної лайки в присутності дитини. Забороняє дитині спілкуватися з позивачем, вчить дитину нецензурній лайці.

Дитина харчується нерегулярно. Коштів на придбання якісних продуктів відповідачка не має, так як єдиним доходом є пенсійні витрати на утримання дитини.

Дитина школу практично не відвідувала, абсолютно не пристосована до життя, незважаючи на її вік.

Згідно характеристики мати дитини не забезпечує належного догляду за дитиною, систематично порушує шкільний режим, невчасно приводить дитину до школи. Не забезпечує дитині безпечні та сприятливі умови, хоча дівчина потребує постійної допомоги, нагляду та супроводу.

Відповідач також не приділяє належну увагу здоров`ю дитини. Декларацій про медичне обслуговування з лікарями загальної практики сімейними лікарями не укладала.

ОСОБА_8 була взята на облік як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах.

Позивач зазначала, що зможе забезпечити належний рівень догляду та підтримки дитини у зв`язку з чим просила суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітної плати та інших доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року у задоволені позовних вимог - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покладено на орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У поданій апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Сторони своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2024 року було залучено до участі цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.56-57).

Встановлено, що в суді першої інстанції були допитані свідки.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є дядьком ОСОБА_10 . Відповідач вже 7 років не виконує своїх обов`язків по догляду за дитиною. Хочу вони і мешкають разом, але мати нічого для дитини не робить, при цьому нецензурно лається при ній.

Допитана у якості свідка ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що відповідач піклується про свою дитину. Разом з тим, свідок зазначила, що майже рік вже не спілкувалась з Відповідачем.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 419, зроблений Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька від 15 вересня 2016 року № 2 відомості про батька неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Під час розгляду справи стало відомо, що 27 жовтня 2023 року, мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримала повторно свідоцтво про народження доньки, яким змінено прізвище та по-батькові дитини, а саме « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис від 22 квітня 2008 року № 419, зроблений Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), видане 27.10.2023 року (а.с.50).

Третя особа - ОСОБА_3 у судовому засіданні суду першої інстанції зазначав, що він є батьком дитини. Оформив батьківство він тільки у 2023 році за спільною заявою батьків, оскільки раніше цього не бажала ОСОБА_2 .

Наказом начальника управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 22.03.2022 року № 29 «Про взяття на облік дитини, яка перебуває в складних життєвих обставинах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », неповнолітня ОСОБА_12 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах через ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків (а.с.10).

Згідно Актів обстеження умов проживання від 05.03.2024 р., 10.10.2024 р., неповнолітньої: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджують що бабою, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , створені належні умови для виховання, проживання, всебічного розвитку дитини. Родина мешкає у трикімнатній квартирі, в помешканні дотримуються санітарно-гігієнічних норм, стан житла добрий. У квартирі бабою організовано місце для навчання, в наявності вся необхідна побутова техніка.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 08 квітня 2015 року навчається у КЗО «Спеціальна школа «ШАНС» ДОР».

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, наданої класним керівником неповнолітньої ОСОБА_9 ( ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 КЗО «Спеціальна школа «ШАНС» Дніпропетровської обласної ради» № 135 від 15.09.2023 р., остання має системне порушення пізнавальної діяльності та комунікативних функцій, що відповідає інтелектуальним порушенням помірного ступеня. Рекомендовано навчання за програмою для дітей з помірною розумовою відсталістю. Вихованням і навчанням ОСОБА_13 займається її мати ОСОБА_2 , яка підтримує зв`язок з класним керівником.

Згідно з інформацією, наданою відділенням поліції № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 05.10.2022 р. № 43.2/5192, від 13.06.2022 р. № 43-2/3621 ОСОБА_2 , 1983 р. н., неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 18.10.2021 р., ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 30.09.2021 р., ч. 1 ст. 173-2 КУпАП від 23.07.2022 р., ч. 2 ст. 173-2 КУпАП від 03.08.2022 р., ч. 1 ст. 184 КУпАП від 04.10.2022 р. Працівниками сектору ювенальної превенції ВП ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з матір`ю ОСОБА_2 неодноразово проводилися бесіди профілактичного характеру та роз`яснено положення адміністративного та кримінального законодавства.

Відповідно до інформації, наданої Лівобережним управлінням соціального захисту населення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуває на обліку та отримує держану допомогу особам з інвалідністю на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15.01.2014 по 08.04.2026 р., щомісячно.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено таких обставин, які б були вагомими для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 164 СК України Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

У ч. 5 статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновком органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно неповнолітньої дочки: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до положень ч.6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, з огляду на те, що у ньому відсутні відомості щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, чи наявності з боку матері загрози для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Крім того, висновок не містить доводів щодо відповідності застосування такого крайнього заходу інтересам дитини та необхідності у такий спосіб захисту її прав.

Судом встановлено, що сторони мешкають разом в одній приватизованій квартирі, при цьому дитина мешкає в одній окремій кімнаті з матір`ю, що підтверджується показами свідка ОСОБА_5 та не заперечувалось сторонами по справі.

Відповідач по справі проводить час з дитиною, дбає про неї в межах свого розуміння, зокрема в той час, коли сама позивач на роботі.

Педагогічна характеристика КЗО «Спеціальна школа «ШАНС» Дніпропетровської обласної ради» не містить інформації, що мати взагалі не займається вихованням та навчанням доньки та не відвідує навчальний заклад.

Отже, апелянтом не було надано належних доказів ні суду першої, ні апеляційної інстанції про повне нехтування своїми батьківськими обов`язками з боку відповідача.

Посилання апелянта на бездіяльність матері щодо медичного обслуговування дитини та відсутність декларації з сімейним лікарем спростовується наданою відповідачем копією електронної декларації № 00001-Е52Н-89А0 від 26.08.2024 року (а.с.91).

Також, матеріали справи не містять доказів перебування відповідачки на обліку нарколога, що також в суді апеляційної інстанції було підтверджено безпосередньо позивачкою та відповідачкою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що судом не встановлено таких обставин, які б були вагомими для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини також не підлягають задоволенню, як похідні.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Суд, встановивши певні прояви неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків (постійні сварки в родині, притягнення матері до адміністративної відповідальності), що стало підставою для взяття дитини на облік як такої, що перебуває у складних життєвих обставинах, дійшов правильного висновку щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову з вищевказаних підстав, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявлення таких позовних вимог саме позивачем ОСОБА_1 є передчасними, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Законними представниками не можуть бути бабусі, дідусі й інші родичі, незважаючи на те, що вони проживають разом з неповнолітніми або малолітніми, виховують їх тощо (якщо тільки вони не є опікунами).

Встановлення опіки та піклування відбувається через звернення до органу опіки та піклування або суду.

Колегія суддів враховує, що сторони мешкають разом в одній приватизованій квартирі, що не заперечувалось сторонами по справі. Кожний має свою окрему кімнату. Дитина постійно проживає в кімнаті разом з матірю. Позивачка, яка є бабою неповнолітньої онуки та турбуючись про свою онуку, піклується про неї.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка є бабою неповнолітньої дитини з заявою про встановлення опіки над неповнолітньою онукою до органів опіки та піклування не зверталась.

Проте, суд звертає увагу, що під час розгляду справи в суді першої інстанції стало відомо, що 27 жовтня 2023 року, мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , отримала повторно свідоцтво про народження, яким змінено прізвище та по-батькові дитини, а саме « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , актовий запис від 22 квітня 2008 року № 419, зроблений Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), видане 27.10.2023 року.

Третя особа - ОСОБА_3 у судовому засіданні суду першої інстанції зазначав, що він є батьком дитини. Оформив батьківство він тільки у 2023 році за спільною заявою батьків, оскільки раніше цього не бажала ОСОБА_2 .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 202/459/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Проте, на даний час вказана справа не розглянута по суті.

Враховуючи, що батько ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів приходить висновку, що заявлені позовні вимоги є передчасними, оскільки ОСОБА_3 залишається на даний час законним представником неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і за таких обставин, в разі позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , саме батькові може бути передана неповнолітня дитина.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені у апеляційній скарзі не підтвердилися, та не спростовують в цілому висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши мотивувальну частину рішення, а в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки заявлення таких позовних вимог ОСОБА_1 є передчасними. В іншій частині рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 12 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 14 жовтня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: І.А. Єлізаренко

М.О. Макаров