Справа № 462/2523/23 Головуючий у 1 інстанції: Мруць І.С.
Провадження № 22-ц/811/2608/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2025 року в складі судді Мруць І.С. у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У червні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 462/2523/23, виданий Залізничним районним судом м.Львова 05.03.2025 на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 20.02.2025 у справі №462/2523/23 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Заяву обґрунтовує тим, що 20.02.2025 Львівським апеляційним судом винесено постанову у справі № 462/2523/23 за його скаргою на дії приватного виконавця та стягнено з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Вважає, що виконавчий лист, який виданий Залізничним районним судом м.Львова на підставі цієї постанови, не підлягає виконанню, оскільки судом при винесенні постанови не взято уваги рішення Конституційного Суду України від 13.05.2024 у справі №3-187/2023 (351/23) та п.19 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», за яким судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення. Просив заяву задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2025 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає незаконною та необгрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу, що суд не взяв до уваги рішення Конституційного Суду України від 13.05.2024 у справі №3-187/2023 (351/23), слідуючи якому судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення.

Вважає, що 20.02.2025 Львівським апеляційним судом протиправно стягнуто з нього судовий збір.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є закінчення виконавчого провадження.

На думку апелянта, підстави, з яких суд відмовив у задволоенні заяви, є недоречними та безпідставними.

Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання 21 жовтня 2025 року не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд виходив з того, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю чи частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у ній норми процесуального права.

Таким чином, саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення.

Так, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є, зокрема, випадки, коли виконавчий лист видано компетентним судом, однак наявні обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим листом, а також неможливістю виконання.

Враховуючи наведене, сама незгода із рішенням суду, яке набрало законної сили, зокрема в частині вирішення питання судових витрат, за відсутності обставин інших, ніж ті які існували на час ухвалення рішення судом, та на підставі яких виносилось рішення суду, за умови неоскарження рішення суду в цій частині, не може бути єдиною та належною підставою для визнання виконавчого листа, виданого на виконання такого рішення суду, таким, що не підлягає виконанню, тому суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує таке.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Судом встановлено, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17 червня 2024 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Сидія Олега Володимировича у виконавчому провадженні №74793864 - відмовлено.

Ухвалу оскаржував ОСОБА_1 , просив скасувати ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 17 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 17 червня 2024 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 605,60 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова Львівського апеляційного суду 20.02.205 набрала законної сили, у касаційному порядку не оскаржувалася.

05.03.2025 Залізничний районний суд м.Львова видав виконавчий лист №462/2523/23 на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 20.02.2025 у справі №462/2523/23 про стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави 605, 60 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції (а.с. 84).

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 свої доводи фактично зводить до того, що суд безпідставно стягнув з нього судовий збір, тому виконавчий лист виданий на виконання відповідного судового рішення є таким, що не підлягає виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Разом з цим законодавець, не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду (по суті), або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Таким чином, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Відтак, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що будь яких доказів того, що обов`язок ОСОБА_1 , як боржника припинився з причин, які визначені законом, апелянт не надав.

При цьому, апелянт подаючи заяву, а у подальшому не погоджуючись із результатами розгляду такої, подаючи апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, фактично не погоджується із судовим рішенням, яке набарало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Іншими словами, подаючи заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 намагається унеможливити виконання судового рішення, яке не оскаржувалося та перебуває у законній силі.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у даному судовому провадженні за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ні суд першої, ні апеляційної інстанцій не можуть надавати оцінку правомірності стягнення постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року судового збору з ОСОБА_1 в іншому судовому провадженні, відтак такого питання не вирішують, тому покликання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 13.05.2024 у справі №3-187/2023 (351/23) не має прпавового значення, оскільки не входить у предмет доказування.

Натомість, таке питання вирішено у справі № 462/2523/23 (провадження 22-ц/811/1998/24), за наслідками розгляду якої ухвалено постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2025 року.

Не доведено заявником і того, що виконавчий лист №461/6489/19 виданий помилково, чи на підставі рішення що не набрало законної сили, тобто інших підстав, які слідуючи ст. 432 ЦПК України можуть свідчити про необхідність визнання виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С С.М. Копняк