П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Борисенко Аллою Андріївною на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Трусової Т.О. у м. Києві, повний текст судового рішення виготовлений 12 червня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою та просив визнати недієздатним його батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначити його опікуном.

Заява обґрунтована тим, що його батько є особою з інвалідністю першої групи, страждає на низку захворювань, зокрема, геміплегію, симптоматика якої включає розлади мовлення, розумову відсталість, судоми, неможливість тримати рівновагу, стояти, ходити, сидіти, слабку чутливість кінцівок, розлади смоктання та ковтання, розлади слуху, відсутність складних емоційних реакцій, гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом, захворювання опорно-рухового апарату. Відтак у ОСОБА_4 наявне складне поєднання психічного захворювання та захворювання опорно-рухового апарату, що значно обмежує його фізичні можливості та когнітивні функції.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2025 рокузаяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановлено над ним опіку.В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким заяву про призначення опікуном ОСОБА_1 , задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені ним у заяві про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явився. Від представника ОСОБА_1 , адвоката Борисенко А.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виснував, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи зазначене, та те, що заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, відхиливши клопотання сторони заявника про відкладення розгляду.

Крім того, від представника ОСОБА_1 , адвоката Борисенко А.А. надійшло клопотання про витребування у ІНФОРМАЦІЯ_3 двох останніх заяв ОСОБА_1 про надання відстрочки від проходження військової служби (з вхідними номерами, штампи тощо).

Клопотання обґрунтоване тим, що адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_3 в інтересах ОСОБА_1 з метою надання копій 2-х останніх заяв на відстрочку з додатками (з доказами реєстрації таких заяв) був направлений 19 вересня 2025 року на офіційну електронну адресу, разом з тим станом на 07 жовтня 2025 року не надано жодної відповіді.

Відповідно ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Згідно п. 7 ч. 1ст. 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Подане представником заявника клопотання про витребування доказів не містить відомостей, передбачених ч. 2 ст. 84 ЦПК України, а отже не відповідає вимогам п. 7 ч. 1ст. 183 ЦПК України.

В даному випадку представник заявника не звернула уваги, що не надання відповіді на адвокатський запит не свідчить про неможливість отримати запитувану інформацію. Відсутність відповіді на запит не є рівнозначним відмові адвокату в наданні документів.

З огляду на викладене, відсутні підстави до задоволення вказаного клопотання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині вирішення заяви про визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , недієздатним, сторонами не оскаржується, а відтак, у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Приймаючи рішення про відмову задоволенні позову в частині призначення недієздатному опікуна, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 проживає разом з дружиною ОСОБА_3 , яка має повних 62 роки і фактично здійснює постійний догляд за чоловіком, проте орган опіки та піклування лише формально послався на відсутність заперечень з її сторони щодо особи опікуна без наведення мотивів неможливості виконання нею таких повноважень. За твердженням ОСОБА_3 вона не у змозі виконувати обов`язки опікуна за станом здоров`я, проте жодних доказів на підтвердження незадовільного стану її здоров`я суду не надано, а пенсійний вік сам по собі не є тією обставиною, з якою законодавець пов`язує неможливість виконання мети опіки (статті 63, 64 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову з зазначених підстав суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_3 є особою пенсійного віку та має ряд захворювань, про що свідчить надана суду виписка з медичної картки стаціонарного хворого з ДУ «Інститут серця МОЗ України» від 11 вересня 2015 року. Крім того ОСОБА_3 не виявила бажання бути опікуном свого недієздатного чоловіка.

Також суд залишив поза увагою, що чинне законодавство України не передбачає можливості призначення особи опікуном поза волею останньої.

За таких обставин, суд першої інстанції зобов`язаний був надати оцінку поданню органу опіки та піклування, з точки зору можливості чи не можливості призначення опікуном особи, яка зазначена в поданні.

Зазначеного обов`язку суд першої інстанції не дотримався та вдався до оцінки можливості бути опікуном ОСОБА_3 , щодо якої органом опіки та піклування подання не вносилось і яка не виявляла бажання бути опікуном.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком заявника ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії НОМЕР_1 (актовий запис про народження № 397 від 12.05.1985, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Прип`ятського міськвиконкому Київської області) та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження.

З 13 травня 2024 року ОСОБА_4 встановлена перша Б група інвалідності від загального захворювання по опорно-руховому апарату, що засвідчено довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією № 748110.

Згідно з даними медичної документації та висновку судово-психіатричного експерта № 407 у 2003 року ОСОБА_4 переніс гостре порушення мозкового кровообігу (ГПМК), після чого у нього з`явились психічні порушення, а саме: дратівливість, аутоагресія, порушення пам`яті, інтелектуально-мнестичне зниження, він перестав обслуговувати себе у побуті.

08 листопада 2024 року вперше був оглянутий лікарем-психіатром, який встановив діагноз: органічне ураження головного мозку змішаного (судинно-атрофічного) генезу з когнітивним зниженням, частковою втратою самообслуговування F06.8.

При клінічному психіатричному обстеженні ОСОБА_4 експерт констатував недостатній контакт, часткову дезорієнтованість, наявність ознак помірного інтелектуально-мнестичного зниження та вираженої емоційно-вольової нестійкості, відсутність критики до свого стану, безпомічність. Вказана психопатологічна симптоматика відповідає діагностичним критеріям хронічного, стійкого психічного розладу - розладу особистості та поведінки внаслідок судинного ураження головного мозку (ГПМК 2023 р.) з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженою емоційно-вольовою нестійкістю (F 07.82 за МКХ-10), при цьому вищевказані порушення психічної діяльності виражені такою мірою, що позбавляють ОСОБА_4 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування внесла до суду подання про доцільність призначення опікуном над ОСОБА_4 його сина - заявника ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що заявник зареєстрований разом з батьком, є несудимим, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має нормальний стан здоров`я, а його дружина та дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_3 не заперечують проти його призначення опікуном.

Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Відповідно до Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина друга статті 22, частина перша статті 28, частина перша статті 29, частини перша, друга статті 55 Конституції України).

Обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України).

Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Положеннями частини першої статті 67 ЦК України передбачено, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, наявним має бути рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У справі, що переглядається, можливість ОСОБА_1 здійснювати повноваження опікуна перевірена органом опіки та піклування, за наслідками чого висловлено пропозицію про доцільність призначення саме його опікуном батька у разі визнання його судом недієздатним.

Відповідно до подання Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, остання просить призначити ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 , у разі визнання його недієздатним.

Зазначене подання мотивоване тим, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка згідно з поданою заявою не заперечує щодо призначення сина опікуном.

ОСОБА_1 , є єдиним сином у батьків; одружений; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає разом з батьками.

Дружина заявника, ОСОБА_5 не заперечує щодо призначення чоловіка опікуном свекра.

На переконання колегії суддів, таке подання органу опіки та піклування про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_4 , мотивоване, викладене з урахуванням його інтересів.

ОСОБА_1 , як близька особа - син, подав заяву про призначення його опікуном недієздатного батька, оскільки може здійснювати опіку над ним, він не відноситься до осіб, які не можуть бути призначені опікуном. Інші родичі недієздатного ОСОБА_4 не подали заяв про призначення їх опікунами.

Як уже зазначалося, статтею 64 ЦК України визначено виключний перелік обставин, за яких особа не може бути призначена опікуном чи піклувальником. Згідно з положеннями цієї статті, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, яка позбавлена батьківських прав або ж якщо поведінка та інтереси такої особи суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування.

В Постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.

За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, апеляційним судом, з метою перевірки можливості призначення особи призивного віку опікуном, встановлено наступне.

Відповідно до наданої суду довідки від 09 травня 2025 року виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що йому надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Протокол від 09.05.2025 №37.

Згідно довідки від 15 серпня 2025 року виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 йому повторно надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Протокол від 15.08.2025 № 65.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.

Наявність підстав для відстрочки від призиву ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи визнана у встановленому законом порядку ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зазначене також підтверджується наданим суду витягом з електронного ресурсу «Резерв плюс», відповідно до якого ОСОБА_1 , має чинну відстрочку від мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, судом не встановлено обставин, які вказують на те, що поведінка ОСОБА_1 , який виявив бажання бути опікуном, суперечить інтересам недієздатного батька ОСОБА_4 .

Також судом не встановлено обставин, які свідчать про неможливість чи не доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав до задоволення подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації в частині призначення ОСОБА_1. опікуном недієздатного ОСОБА_6 , висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення в оскаржуваній частині та прийняття нового судового рішення про задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Борисенко Аллою Андріївною задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03 червня 2025 року в частині відмови в задоволенні подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, як органа опіки та піклування скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Подання Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про призначення опікуна задовольнити.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , опікуном над недієздатним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.