Провадження № 2/686/6630/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого - судді Карплюка О.І.

при секретарі судового засідання Войтович В.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 3 травня 2012 року, посилаючись на те, що будь-яких грошових коштів за вказаним договором він від неї не отримував.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.

В судове засідання відповідач не з`явилась без поважних причин, повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином, не повідомивши про причини неявки.

Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 203 ч. ч. 1-3, 5 та 6 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що 3 травня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, за яким остання позичила позивачу 1000000 грн. на строк один місяць.

Заочним рішенням Вінницького міського суду №127/18124/1-ц вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики від 3 травня 2012 року в розмірі 1000000 грн. Вказане судове рішення є чинним.

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 51, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 203 ч. ч. 1-3, 5 та 6, 215 ч. 1, 626 ч. 1, 1046, 1047, 1051 ЦК України, суд

вирішив:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 3 травня 2012 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

16.10.2025