ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/4967/25Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/817/956/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Хоміцька С.О.

без участі сторін, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/4967/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», інтереси якого представляє адвокат Боденко Алевтина Анатоліївна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

у березні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (далі - ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 798585 від 06 червня 2024 року в розмірі 17 902,50 грн та судових витрат у розмірі 9422,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 798585.

Згідно з п. 2.1. Договору відповідач отримав позику у розмірі 5 500,00 грн. У п. 2.2. Договору вказано, що строк позики договору (первісний строк кредитування) складає 17 днів. Згідно з п. 2.3. Договору процентна ставка (базова) /день складає 1.50% фіксовано. Датою подання позики вважається 06 червня 2024 року. Дата повернення позики (останній день) 23 червня 2024 року. Денна процентна ставка/день,% складає 1.50%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день,% - 3.00 %. Пеня, день 3,00% Орієнтовна реальна річна процентна ставка 13020.15 %. Орієнтовна загальна вартість позики 6 902,50 грн. Згідно договору позики № 798585 від 06 червня 2024 року грошові кошти були перераховані на електронний платіжний засіб № НОМЕР_1 .

Договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monto.com.ua та підписання Договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Факт перерахування коштів підтверджується платіжною інструкцією/операцією номер НОМЕР_2 -4e97-bc19-899f47081e32 від 06 червня 2024 року, з якої вбачається, що ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» перерахувало на користь ОСОБА_1 на картку НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 5500,00 грн.

29 жовтня 2024 року між ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 291024, відповідно до умов якого право вимоги, зокрема за Договором № 798585 від 06 червня 2024 року перейшло до ТОВ Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (далі - Позивач).

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики № 798585 від 06 червня 2024 року станом на 29 жовтня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 17 902,50 гривень, яка складається з:

- 5500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 1 402,50 грн. - заборгованість за нарахованими процентами;

- 11 000,00 грн. заборгованість за пенею.

Позивачем неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами. Боржнику було відправлено досудова вимога, яку відповідач залишив поза увагою.

Враховуючи, що зазначена вище заборгованість за кредитним договором не погашена, ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» змушене звернутися до суду із позовною заявою про стягнення цих коштів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованість за договором позики №798585 від 06.06.2024 у розмірі 17 902,50 гривень, яка складається з: 5500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1402,50 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 11000,00 грн заборгованість за пенею та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 13056 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд неповно з`ясував фактичні обставини справи та не надав належної оцінки доказам наявним у матеріалах справи, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою винесення необґрунтованого рішення

Наголошує на тому, що факт переходу прав вимоги підтверджується договором факторингу № 291024 від 29.10.2024, платіжною інструкцією № 18 від 30.10.2024 року про сплату коштів за договором факторингу № 291024 від 29.10.2024 року.

Як вбачається з витягу з Реєстру прав вимог № 30/10/24 товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором позики № 798585 від 06.06.2024, загальна сума заборгованості за яким станом на 30.10.2024 року становила 17902,5 грн., з яких 5500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1402,05 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 11 000,00 грн. заборгованість за пенею. Відповідач знаходиться під номером 4162 у реєстрі прав вимог.

Звертає увагу, що до позовної заяви було долучено витяг з акту приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 до договору факторингу № 291024 від 29.10.2024, який фактично дублює реєстр прав вимог, проте у ньому зазначені дані лише щодо відповідача, щоб не порушувати права інших боржників.

На думку заявника, у суду не було підстав для обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, а відповідач в свою чергу жодним чином це не заперечив, що свідчить про визнання відповідачем цієї обставини.

Заявник вважає, що суд допустив надмірний формалізм при розгляді справи, відмовивши у задоволенні позову, чим сприяв ухиленню відповідача від виконання своїх обов`язків перед позивачем, щодо зобов`язання, яке залишилось невиконаним.

Вказує, що у даній конкретній справі, для недопущення порушення прав позивача можливо було відкласти судове засідання та визнати явку позивача обов`язковою, або можливо зобов`язати позивача надати вказані документи, що в свою чергу підтвердило б повний та об`єктивний розгляд справи.

Відтак, суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи, від яких залежить правильне вирішення спору, не перевірив доводів позивача і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги з підстав недоведеності існування права вимоги у позивача за кредитним договором.

Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.

Представник позивача ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» - адвокат Боденко А.А. в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету. Проте на адресу суду надіслала заяву, в якій просить, розгляд справи проводити без участі їхньої участі. Позов підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

11 серпня 2025 року, після відкриття провадження у справі апеляційним судом, представником ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» було подано клопотання про витребування доказів у АТ «Універсал Банк», зокрема, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 )

платіжну карту № НОМЕР_4 ;

- надати виписку з карткового рахунку про рух грошових коштів відкритого до

платіжної карти № НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за 06.06.2024 року;

- надати інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_4 за 06.06.2024 року.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Звертаючись до суду із даним позовом, представник «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» надав перелік документів, які були наявні у нього та які, на його думку, підтверджували викладені в позовній заяві обставини, і на підставі вказаних доказів судом першої інстанції було ухвалено рішення.

З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача при подачі позову до суду першої інстанції, не заявляла клопотання про витребування зазначених вище доказів, не вказувала про труднощі в отриманні доказів і необхідність їх витребування.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що при подачі до апеляційного суду клопотання про витребування доказів, сторона позивача необгрунтувала неможливість його подання до суду першої інстанції у встановлений законом строк з причин, що не залежали від неї, клопотання про поновлення такого строку, також не подано та не долучила докази звернення до АТ «Універсал Банк» і те що йому було відмовлено в наданні інформації.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» про витребування доказів, слід залишити без розгляду, оскільки таке заявлене з порушенням порядку та строків його подання, встановленого законом.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що 06 червня 2024 року між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 798585 (далі - Договір), за умовами якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (пункт 1 договору).

Згідно умов договору позики, вбачається, що сума позики 5 500,00 грн, строк позики - 17 днів, дата повернення позики 23 червня 2024 року, денна процентна ставка/день становить 1,50%, процентна ставка за понадстрокове користування Позикою/ залишком позики за день 3,00 % та орієнтованою річною процентною ставкою 13020,15%, орієнтована загальна вартість позики 6902,50 грн (п. 2.1., п 2.2. п. 2.3 договору.)

Пунктом 4 Договору позики визначено, що проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення Позики, на залишок Позики, виходячи із строку фактичного користування Позикою, до повного погашення заборгованості за Договором.

Пунктами 5.1, 5.2 передбачено, що позичальник ознайомився на сайті https://monto.com.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послугами, у тому числі з інформацією, що передбачена ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», та нормативно-правовими актами Національного банку України. Позичальник ознайомився на сайті https://monto.com.ua/informaciya з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», в якій визначені умови застосування процентної ставки зі знижкою.

Відповідно до п. 21 Договору, цей Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису Позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію» та із додатковим накладанням кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу згідно вимог Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), затвердженого постановою Національного банку України від 03.11.2021 № 113 (далі Постанова НБУ).

29 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №291024, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до витягу з акту приймання-передачі №1 від 29 жовтня 2024 року до договору факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 798585 від 06 червня 2024 року, складала: 17 902,50 грн, з них: 5 500,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 1 402,50 грн заборгованість по відсоткам; 11 000 заборгованість за за пенею.

Листом 29/11-79 від 29 листопада 2024 року ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» повідомило ОСОБА_1 про зміну кредитора (відступлення прав вимоги) на нового кредитора, яким є позивач та необхідність до 05 грудня 2024 року сплатити борг за договором позики № 798585 від 06 червня 2024 року в сумі 17 902,50 грн.

З розрахунку заборгованості, який складено ТОВ «СІРОКО ФІНАНС», заборгованість ОСОБА_1 , станом на 30 жовтня 2024 року становить 17 902,50 грн, а саме: заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту) 5 500,00 грн; залишок заборгованості по процентах за користування 1 402,50 грн; пеня 11 000,00 грн.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належного доказу на підтвердження переходу права вимоги до відповідача від первісного кредитора ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП».

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Як передбачено ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, акти прийому-передачі реєстру боржників, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що 29 жовтня 2024 року між ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 291024, відповідно до умов якого фактор ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження клієнта ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт відступає фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги (п. 1.1. Договору).

В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитним договором №798585 від 06.06.2024, укладеним відповідачем з ТОВ «Сіроко Фінанс» , позивач надав суду документи: договір факторингу № 291024 від 29 жовтня 2024 року, укладений між ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» з додатками, витяг з акту приймання-передачі прав № 1 від 29 жовтня 2024 року до Договору факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року.

При цьому, відповідно до підп. 2.1.3. п. 2.1. розділу 2 якого передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги відбувається в день підписання Сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників та набуває всіх прав щодо Боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього Договору та підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав вимоги.

Отже, вказаним договором факторингу чітко визначений момент переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду реєстру прав вимог підписаного сторонами та скріпленого печатками ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», яким би підтверджувалося набуття ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» права вимоги за договором позики №798585 від 06.06.2024 укладеним між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 .

До апеляційної скарги представник ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», додає та просить долучити копію реєстру прав вимог №30/10/24 від 30.10.2024, підписаного уповноваженими особами ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», яким підтверджується набуття ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» права вимоги за договором позики №798585 від 06.06.2024 укладеним між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ОСОБА_1 .

Однак, апеляційний суд не може прийняти новий доказ, доданий до апеляційної скарги позивачем, та звертає увагу заявника на таке.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Пунктами 4, 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вищевказані норми сприяють уникненню зловживань позивачем (його законними або уповноваженими представниками) процесуальним правом на подання доказів в будь-який час на стадії розгляду справи.

Відповідно до вимог частин 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з частиною 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій ст. 83 цього кодексу.

Частина 8 ст. 83 ЦПК України визначає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції.

Частинами першою-третьою ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказування сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18).

Надання особою, яка бере участь у справі, до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та розцінюється як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем клопотання про прийняття нового доказу через неможливість його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та з наданням відповідних доказів, не заявлялись при поданні апеляційної скарги, а тому в апеляційного суду були відсутні під час підготовки справи до апеляційного розгляду підстави для вирішення питання щодо поважності причин неподання реєстру прав вимог №30/10/24 від 30.10.2024, в якості доказу до суду першої інстанції, який був долучений до апеляційної скарги, що відповідно до ч.3 ст 367 ЦПК України унеможливлює прийняття даного доказу на стадії апеляційного розгляду.

Крім цього, звертаючись до суду, позивачем у позовній заяві викладено обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги, зазначено докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявлялось клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначалось про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

Також, у позовній заяві позивач просив розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та за відсутності його представника, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виснував про те, що позивачем ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» не надано належного доказу на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» до ТОВ ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», а саме реєстру прав вимог №30/10/24 від 30.10.2024, про який як умову дійсності переходу права вимоги прямо вказано у підп. 2.1.3. п. 2.1. розділу 2 Договору факторингу №291024 від 29 жовтня 2024 року.

Доводи заявника в апеляційній скарзі, про те, що до позовної заяви долучено витяг з акту приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 до договору факторингу № 291024 від 29.10.2024, який фактично дублює реєстр прав вимог, проте у ньому зазначені дані лише щодо відповідача, щоб не порушувати права інших боржників є безпідставними, оскільки акт приймання-передачі прав №1 від 29.10.2024 лише підтверджує факт приймання-передачі документів та не є належним доказом підтвердженням переходу до позивача прав вимоги, зокрема до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 798585 від 06.06.2024.

На думку колегії суддів, неподання до суду першої інстанції скріпленого підписами та печатками клієнта і фактора реєстру права вимоги №30/10/24 від 30.10.2024 з причин, що у ньому міститься конфіденційна інформація до інших осіб, не є поважною причиною неподання до суду першої інстанції.

Також не заслуговують на увагу доводи заявника, що для недопущення порушення прав позивача можливо було відкласти судове засідання та визнати явку позивача обов`язковою, або можливо зобов`язати позивача надати вказані документи, що в свою чергу підтвердило б повний та об`єктивний розгляд справи, оскільки процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам, оскільки це може призвести до порушення встановленого у ст. 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №443/1012/18 /провадження №61-6304св22/).

Колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.

Реєстр прав вимог №30/10/24 від 30.10.2024 був наявний у позивача на час пред`явлення позову та розгляду справи судом першої інстанції, однак, не був доданий позивачем до позовної заяви. Жодні докази, що вказують на поважність причин щодо неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи не наведення заявником поважності причин неподання відповідного доказу до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судом першої інстанції, з огляду на положення статті 367 ЦПК України.

Колегія суддів, також вважає безпідставними твердження в апеляційній скарзі про надмірний формалізм, який, на думку заявника, допустив суд першої інстанції, оскільки ненадання позивачем реєстру прав вимоги №30/10/24 від 30.10.2024, який відповідно до договору факторингу є підтвердженням факту переходу до позивача прав вимоги за кредитною заборгованістю боржника, безумовно свідчить про не доведення порушення прав позивача, а отже про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановивши обставини справи, правильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», інтереси якого представляє адвокат Боденко Алевтина Анатоліївна слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на заявника, в межах ним понесених у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», інтереси якого представляє адвокат Боденко Алевтина Анатоліївна, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 червня 2025 року, залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», в межах ними понесених сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 23 жовтня 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів