Провадження № 2/638/1997/25
13 жовтня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Шишкіна О.В.,
за участю секретаря судового засідання Євженко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з останнього на свою користь спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 5937,60 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 червня 2024 року приблизно о 14 год. 30 хв позивач їхав за кермом транспортного засобу марки Фольксваген Транспортер в сторону Печенігів.
Під час руху позивач помітив як зустрічний автомобіль починає розворот та виїжджає на зустрічну смугу в невстановленому для цього маневру місці. Після чого позивач натиснув на гальма та намагався уникнути зіткнення, але відстань була не велика тому зіткнення уникнути не вдалося і внаслідок чого позивач втратив свідомість, прийшовши до тями в кареті швидкої допомоги, де йому повідомили що відбулося ДТП. Після чого позивача було госпіталізовано в шоковому стані до Харківської міської клінічної лікарні невідкладної допомоги. У зв`язку з цим ДТП на винуватця цього ДТП - ОСОБА_3 було складено адміністративні матеріали. Згідно з даними протоколу, позивач був визнаний потерпілим в наслідок ДТП. Відповідно до постанови суду відповідач був визнаний винуватим в скоєнні ДТП та на нього було накладено адміністративне стягнення за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Позивач зазначив, що витратив на лікування після ДТП, винуватцем якої є відповідач, 5 937 грн. 60 коп.
Після ДТП позивача було госпіталізовано в шоковому стані до Харківської міської клінічної лікарні невідкладної допомоги з травмою голови. Також позивач відчував дискомфорт в області хребта був сильний головний біль, нудота та запаморочення. Позивачу надали медичну допомогу, наклали декілька швів на лобі та призначили лікування. Наразі стан позивача подавлений через те, що на обличчі позивача є рубець який залишається на все життя. Через цей рубець позивач дуже переживає, що це може вплинути на його особисте життя. Також після ДТП позивача переповнювало почуття вини перед його колегами по службі тому, що він їхав в той день на позиції до своїх побратимів та віз їм продукти харчування, воду та медикаменти, та через ДТП не зміг це доставити до місця проходження служби, через це позивач був дуже сильно засмучений, адже від нього залежала боєздатність його підрозділу .
Після лікування в червні 2024 року позивач повернувся до виконання своїх службових обов`язків. Проте біль в області хребта не переставала і позивач постійно відчував дискомфорт. Після кількох місяців страждань від болю позивач звернувся за допомогою до адвоката та лікарів тому, що далі виконувати бойові завдання позивачу було дуже складно. Позивача направили на МРТ, після чого його госпіталізували та зробили оперативне втручання в Харківській міській лікарні на залізничному транспорті № 1. На даний момент позивача направляють на реабілітацію для його відновлення, боєздатність позивача втрачена і він більше не зможе захищати свою країну в повному обсязі, як це було до ДТП, це позивача засмучує і зумовлює почуття неповноцінності і безпорадності.
Також позивач зазначив, що відповідач відмовився компенсувати шкоду, спричинену позивачу внаслідок ДТП, та пізніше взагалі перестав виходити на зв`язок, позивач стягнути з відповідача компенсацію за завдану матеріальну шкоду 5 937 грн. 60 коп. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
Ухвалою суду від 09 грудня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання, встановлено відповідачу строк 15 днів на подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав,у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності та позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і обов`язки сторін, відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та зі згоди позивача провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 05 червня 2024 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Kia Sportage», номерний знак НОМЕР_1 , на автошляху Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук 15 км + 300 м у Харківській області, під час розвороту не надав перевагу в русі автомобілю «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого сталося зіткнення вказаних транспортних засобів.
Постановою Шевченківського районного суду м. Харкова від 24.07.2024 накладено на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень. Постанова суду набрала законної сили. 06.08.2024.
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 274519 Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті №1 вбачається, що ОСОБА_1 , перебував у стаціонарі відділення нейрохірургії, діагноз: полісегматичний остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузії дисків, грижа диска, ретролістез стадія загострення. Виражений больовий та міотонічний синдроми стан п/о інтерламінарне видалення секвестрованої грижі диска від 07.11.2024, виписаний 15.11.2024.
Першою частиною ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01.03.2014, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.
Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4).
Судом встановлено, що з вини відповідача настала ДТП, що мала місце 05.06.2024, постановою суду накладено на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у виді штрафу. Відповідно до доданої до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 804494 від 05.06.2024, схемі місця ДТП, зазначено що другим водієм був ОСОБА_1 .
Отже, між неправомірними діями ОСОБА_3 та настанням завданої шкоди ОСОБА_1 є безпосередній причинний зв`язок.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Під час визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, необхідно враховувати складові цих збитків відповідно до змісту ч.2 ст.1192 ЦК України: реальна вартість втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вчинену матеріальну шкоду в розмірі 5937,60 грн., яка складається з вартості лікування після ДТП 05.06.2024.
Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання.
Із перелічених вище доказів матеріали справи містять підтвердження витрачених позивачем коштів на загальну суму 5937,60 грн.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд вважає такими, що підлягають задоволенню, як доведеними належними та достатніми доказами на суму 5937,60 грн.
Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінює у 100000 грн.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно з статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає від характеру та обсягу страждань ( фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивача, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України « про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди від 31.03.1995 № 4).
Посилання позивача, що у зв`язку із неправомірними діями відповідача, від яких позивач отримав тілесні ушкодження, внаслідок чого йому завдано й моральну шкоду, яка відобразилась у погіршенні стану здоров`я, яке вплинуло на здатність виконувати далі бойові завдання, також позивачу завдає страждань, що на обличчі є рубець, який залишиться на все життя, окрім копії посвідчення серії НОМЕР_3 на ім`я позивача, довідки позаштатної військової-лікарської комісії про проведення медичного огляду позивача від 15.11.2024, в якій зазначено, що позивач потербує відпустки для лікування у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів, іншим не підтверджено.
Судом встановлено, що відповідач скоїв ДТП, вчинивши адміністративне правопорушення, внаслідок чого повивач отримав тілесні ушкодження, зазнав матеріальних збитків на обстеження, лікування, відновлення тощо, при цьому, в обґрунтування своїх доводів про те, що зазнав моральної шкоди та вимог щодо стягнення визначеного розміру моральної шкоди в розмірі саме 100000 грн., будь-яких доказів в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, позивачем не надано.
Між тим, при вирішенні питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд враховує практику Європейського Суду, зокрема, рішення від 28.05.1985 Серія А&96 справа Abdulaziz Cabales fnd Balkandali v. United Kingdom, яким визначено, що деякі форми моральної шкоди, в тому числі емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть доведені чимось конкретним.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані позивачем докази у підтвердження своїх доводів та позовних вимог, суд дійшов висновку, що є правові підстави для часткового задоволення позову.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 4239,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,15,60,76-80, 89, 141, 258,260, 263-268,352 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4239,20 грн (чотири тисячі двісті тридцять дев`ять гривень 20 копійок).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя О.В. Шишкін