ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5321/24 Номер провадження 22-ц/814/3555/25Головуючий у 1-й інстанції Цибізова С. А. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Власенко Н.О.

представник відповідача Болотніков А.С.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Власенко Наталії Олексіївни

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року, ухвалене суддею Цибізовою С. А., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 до Мачухівської сільської ради Полтавського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

02.12.2024 представник ОСОБА_1 адвокат Власенко Н.О. звернулася до суду з позовом до Мачухівської сільської ради Полтавського району про визнання права на земельну частку (пай), в якому просила суд визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 4,46 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, за рахунок земель комунальної власності, не розподілених, не витребуваних паїв КСП «Полузірське», які розташовані на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Полузірське» (до його перейменування «Заповіт Леніна»). Відповідно до запису в трудовій книжці від 22.08.1997 позивач була прийнята в члени КСП «Полузірське» і отримала роботу вихователя дитячого садка (наказ від 20.08.1997). Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією та затверджується зборами співвласників. За рішенням зборів співвласників до списку осіб, що мають право на майновий пай, можуть бути внесені й інші категорії осіб, наприклад такі, що відпрацювали в господарстві довгий час і вибули з поважних причин, а також особи, які мають право на пайовий фонд майна, але з різних причин не були включені до списку. Зазначала, що як колишня працівниця та член КСП «Полузірське» мала право на отримання земельної частки (пай) із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Полузірське», але з незрозумілих причин не була внесена до списку осіб, які мають право на майновий пай, що є додатком до державного акту на право колективної власності. Листом Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради від 18.09.2024 №02.4.3-02/1956 відмовлено ОСОБА_1 у наданні земельної частки (паю), оскільки станом на час видачі державного акту відсутня інформація щодо перебування позивача у членах КСП.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 16.12.2024 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Мачухівської сільської ради Полтавського району про визнання права на земельну частку (пай). Призначено справу до підготовчого засідання на 09-00 год 03.01.2025. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Мачухівської сільської ради Полтавського району про визнання права на земельну частку (пай), як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (т.1 а.с. 40-41).

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) сільскогосподарського призначення розміром 4,46 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що докази на підтвердження того, що позивач на час направлення на навчання була членом КСП «Полузірське», у матеріалах справи відсутні. Позивачем не надано належних доказів, про те, що вона на момент отримання КСП «Полузірське» державного акта на право колективної власності на землю була членом цього КСП та мала бути у списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Інші аргументи сторін встановлених судом обставин не спростовують, за таких обставин у задоволені позову слід відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Власенко Н.О., посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щопозивач при подачі позову в якості доказів надала належним чином отримані та завірені відповідними установами докази своєї участі у КСП «Полузірське» (як працівниці) і, відповідно, отримувача земельної ділянки за державним актом на право колективної власності КСП (в порядку, визначеному на той час діючим законодавством України). Низка необхідних документів визначена, зокрема, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», яким передбачено, а саме ч.3 ст. 2 вказаного Закону - документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб. Такі документи і були подані позивачем в порядку доказів до позову. Суд першої інстанції у порушення своїх повноважень не надав їм належної оцінки, а отже висновки про їх відсутність при їх наявності свідчать про грубі порушення норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення у справі. Відповідно до запису №1 від 22.08.1997, здійсненого КСП «Полузірське» Полтавської області Н.Санжарського р-ну «Прийняти в члени КСП «Полузірське» і надати роботу вихователя дитячого садка» Пр. №9 від 20.08.1997. З наведеного випливає, що ОСОБА_1 - колишній член КСП «Полузірське» та працівник, має право на земельну частку (пай) із земель, що були надані у колективну власність КСП, але з якихось незрозумілих причин не була внесена до списку осіб, які мають право на майновий пай, що є додатком до державного акту на право колективної власності, проте листом від 18.09.2024 №02.4.3-02/1956 Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради ОСОБА_1 було відмовлено в реалізації її права. Отже, маючи право на отримання земельної частки (паю) членом КСП «Полузірське» на момент передачі останньому державного акту на право колективної власності на землю, ОСОБА_1 отримала право на земельну частку (пай) у розмірі 4,46 умовних кадастрових гектарів без визначення її меж в натурі. Разом з тим, невнесення ОСОБА_1 до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, не може позбавити її права на земельну частку (пай). Додатково ОСОБА_1 звертала увагу суду першої інстанції на той факт, що згідно вимог «Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення» від 28.02.2011 (до постанови кабінету міністрів України №177), а саме п. 4 до списків включалися усі члени колективного підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай, зокрема: пенсіонери; особи, призвані для проходження строкової військової або альтернативної служби; особи, призвані на військові збори; особи, які проходять підготовку з відривом від виробництва у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та в інших подібних навчальних закладах; особи, направлені підприємством для навчання у професійно-технічні та вищі навчальні заклади всіх рівнів акредитації; особи, направлені для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва; особи, обрані на виборчі посади органів місцевого самоврядування та органи державної влади, а також профспілкових організацій; жінки, що знаходяться у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами; особи, які знаходяться у відпустці по догляду за дитиною; особи, які втратили працездатність внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що було пов`язано з виконанням трудових обов`язків на цьому підприємстві; особи, які припинили трудові відносини з підприємством, але не отримали при цьому належного їм майнового паю натурою, грошима або цінними паперами; спадкоємці померлих осіб, які мали право на майновий пай. Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується зборами співвласників. За рішенням зборів співвласників до списку осіб, що мають право на майновий пай, можуть бути внесені й інші категорії осіб, наприклад, такі, що відпрацювали у господарстві довгий час і вибули з поважних причин, а також особи, які мають право на пайовий фонд майна, але з різних причин не були включені до списку. Внесення осіб до зазначеного списку здійснюється на підставі заяви. Отже, ОСОБА_1 як колишня працівник та член КСП «Полузірське» мала і має право на отримання земельної частки (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Полузірське».

У відзиві на апеляційну скаргу Мачухівська сільська рада Полтавського району просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що до шлюбу позивач мала прізвище « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 , та рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.03.2011 (т.1 а.с. 27).

Згідно з направленням колгоспу «Заповіт Леніна» №445 (дата відсутня), ОСОБА_3 направляється на навчання в Кременчуцьке педагогічне училище за спеціальністю педагог (т.1 а.с. 21 зворот, 56).

Відповідно до трудової книжки вбачається, що 22.08.1997 позивач прийнята в члени КСП «Полузірське» і надано роботу вихователя дитячого садка (т.1 а.с. 24).

Згідно з довідкою Обласного коледжу «Кременчуцька гуманітарно-технічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради від 27.05.2024 №04/65 вбачається, що ОСОБА_4 навчалася у Кременчуцькому педагогічному училищі імені А.С. Макаренка з 1991 по 1995 за спеціальністю «Початкове навчання», денної форми навчання. Приступила до навчання 01.09.1991 за направленням КСП «Заповіт Леніна» №445 (наказ про зарахування №175 від 30.07.1991). Навчання здійснювалося на підставі договору між колгоспом «Заповіт Леніна» в особі голови правління ОСОБА_5 з одного боку та колгоспниці ОСОБА_3 з другого боку про направлення на навчання до Кременчуцького педагогічного училища ім. А.С. Макаренка. Відрахована зі складу студентів у зв`язку з завершенням плану (наказ про випуск №137 від 07.07.1995) (т.1 а.с. 22).

Відповідно до архівного витягу від 18.03.2022 №07-04-Н/20 із протоколу №12 засідання правління колгоспу «Заповіт Леніна» від 26.09.1991, наданого Архівним відділом Полтавської районного військової адміністрації від 18.03.2022, вбачається, що в протоколах зборів уповноважених колгоспу «Заповіт Леніна» за 1991-1994 розгляд питання про прийняття в члени колгоспу ОСОБА_3 не відображено (т.1 а.с. 55 зворот).

На підставі рішення 6 сесії 22 скликання Полузірської сільської ради від 21.12.1995 колективному сільськогосподарському підприємству виданий державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ 0009, відповідно до якого КСП «Полузірське» отримало у колективну власність 2 211,8 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с. 10).

Державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ 0009, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1 12.03.1996 (т.1 а.с. 10 зворот).

Відповідно до додатку 1 (список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства) до державного акту на право колективної власності на землю, серія ПЛ 0009, ОСОБА_6 не включена до даного списку (т.1 а.с. 85-95).

Листом Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради від 18.09.2024 №02.4.3-02/1956 ОСОБА_1 відмовлено у наданні частки (паю) з тих підстав, що позивача направлено як члена КСП у 1991, однак відсутня інформація щодо перебування членом КСП станом на грудень 1995 (час видачі державного акта), при цьому навчання закінчено в липні 1995. Відсутня будь-яка інформація, яка б вказувала на те, що на момент отримання КСП державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_1 була членом КСП (т.1 а.с. 60).

З матеріалів справи вбачається, що датою видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Полузірське» є 12.03.1996. Датою прийняття рішення 6 сесії 22 скликання Полузірської сільської ради про передачі землі у колективну власність КСП «Полузірське» є 22.12.1995 (т.1 а.с. 10, 85).

Судом першої інстанції встановлено, що у списку громадян - членів КСП, що є додатком до даного акту, призвіще позивача відсутнє.

При цьому, датою прийняття позивача в члени КСП «Полузірське» згідно її трудової книжки є 20.08.1997, що свідчить про те, що станом на дату передачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Полузірське» остання не була членом КСП.

Інших доказів набуття позивачем членства в КСП «Полузірське» станом на час передачі державного акта суду не надано.

Посилання позивача на те, що позивач має право на отримання земельної частки паю, оскільки вона була направлена на навчання колгоспом «Заповіт Леніна», суд першої інстанції відхилив.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У частині дев`ятій статті 5 Земельного кодексу України 1990 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Згідно із частиною першою статті 22 Земельного Кодексу України 1990 право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 Земельного Кодексу України 1990 зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи наведені норми у постанові від 04.08.2021 у справі №617/537/19, Верховний Суд виклав позицію, що право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Згідно положень п.4 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою КМУ від 28.02.2001 №177, відповідно до яких до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також, зокрема, особи, направлені підприємством для навчання у професійно-технічні та вищі навчальні заклади всіх рівнів акредитації.

За роз`ясненнями, викладеними Верховним судом України в листі «Практика розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003, право на земельний пай мають направлені на навчання особи, які залишилися членами КСП.

З наведеного випливає, що для отримання права на земельну частку (пай) особа, яка направлена на навчання, повинна бути членом КСП.

Відповідно до ч.1 ст. 1, ст. 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» членство в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство, ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є визнання за ОСОБА_1 права на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром 4,46 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, за рахунок земель комунальної власності, не розподілених, не витребуваних паїв КСП «Полузірське», які розташовані на території Мачухівської сільської ради Полтавського району Полтавської області.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» КСП є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що КСП створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах. Створення підприємства не обумовлюється будь-якими рішеннями державних, господарських та інших органів.

Членство в КСП ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (частина перша статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»). Отже, членство у КСП не виникає автоматично, воно може виникнути лише внаслідок волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» об`єктами права колективної власності КСП є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності КСП є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є КСП. Майно у КСП належить на праві спільної часткової власності його членам.

Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени КСП, зокрема пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно зі статтею 5 Земельного кодексу України від 18.12.1990 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є КСП, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Кожний член КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до статті 23 Земельного кодексу України від 18.12.1990 право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається КСП, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Отже, громадянин України - член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передання у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання КСП акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто особа набуває право на земельний пай за одночасної наявності трьох умов: 1) перебування серед членів КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта (постанови Верховного Суду від 11.12.2023 у справі №513/612/21, провадження №61-12810св22; від 06.11.2024 у справі №293/1013/21, провадження №61-4865св23).

Громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку (постанови Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №563/1407/19, провадження №61-510св21; від 31.07.2024 року у справі №154/3572/21, провадження №61-131св23).

Стаття 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени КСП, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) має передувати вирішення питання про включення особи до списку членів КСП, які мають право на земельну частку (пай) (постанови Верховного Суду від 26.04.2022 у справі №376/1220/20, провадження №61-19536св21; від 31.07.2024 у справі №175/2757/21, провадження №61-11544св23).

У постанові Верховного Суду від 20.05.2020 №294/1094/17 (провадження №61-43354св18) зазначено, що головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в КСП на момент реєстрації державного акта на право колективної власності на землю.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №685/1373/17, провадження №61-39844св18; від 15.06.2021 у справі №743/961/20, провадження №61-672св21, від 06.08.2025 у справі №471/462/22, провадження №61-7938св23, від 04.09.2025 у справі №742/1110/24, провадження №61-8519св24.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Положеннями частин першої-третьої статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19).

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що до шлюбу позивач мала прізвище « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 , та рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 10.03.2011 (т.1 а.с. 27).

Згідно з направленням колгоспу «Заповіт Леніна» №445 (дата не вказана), ОСОБА_3 була направлена на навчання в Кременчуцьке педагогічне училище за спеціальністю педагог (т.1 а.с. 21 зворот, 56).

З довідки Обласного коледжу «Кременчуцька гуманітарно-технічна академія імені А.С. Макаренка» Полтавської обласної ради від 27.05.2024 №04/65 вбачається, що ОСОБА_4 навчалася у Кременчуцькому педагогічному училищі імені А.С. Макаренка з 1991 по 1995 за спеціальністю «Початкове навчання», денної форми навчання. Приступила до навчання 01.09.1991 за направленням КСП «Заповіт Леніна» №445 (наказ про зарахування №175 від 30.07.1991). Навчання здійснювалося на підставі договору між колгоспом «Заповіт Леніна» в особі голови правління ОСОБА_5 з одного боку та колгоспниці ОСОБА_3 з другого боку про направлення на навчання до Кременчуцького педагогічного училища ім. А.С. Макаренка. Відрахована зі складу студентів у зв`язку з завершенням плану (наказ про випуск №137 від 07.07.1995) (т.1 а.с. 22).

Зазначення у цій довідці ОСОБА_3 як колгоспниці не підтверджує того, що дійсно ОСОБА_3 на час направлення на навчання у 1991 за направленням №445 (дата не вказана) була прийнята у члени колгоспу «Заповіт Ілліча» та мала статус колгоспниці. Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в цій частині, а саме протокол зборів членів колгоспу про прийняття її у члени колгоспу.

З трудової книжки вбачається, що 22.08.1997 позивач прийнята у члени КСП «Полузірське» і надано роботу вихователя дитячого садка (т.1 а.с. 24). Цей запис у трудовій книжці ОСОБА_3 значиться під номером 1, тобто перший запис у її трудовій книжці зроблено 22.08.1997. У разі прийняття ОСОБА_3 у члени КСП у 1991, то мав би бути запис про це у трудовій книжці та про прийняття на роботу у 1991, але такі записи відсутні.

З архівного витягу від 18.03.2022 №07-04-Н/20 із протоколу №12 засідання правління колгоспу «Заповіт Леніна» від 26.09.1991, наданого Архівним відділом Полтавської районного військової адміністрації від 18.03.2022 вбачається, що згідно протоколу №12 засідання правління колгоспу «Заповіт Леніна» від 26.09.1991 слухали заяву ОСОБА_3 про направлення на навчання до Кременчуцького педучидища. Ухвалили: направити на навчання до педучилища за рахунок колгоспу. Слухали: заяву ОСОБА_3 про прийом в члени колгоспу. Ухвалили: рекомендувати зборам уповноважених прийняти в члени колгоспу (а.с. 55 зворот).

Проте, як вказано в архівному витягу від 18.03.2022 №07-04-Н/20, що в протоколах зборів уповноважених колгоспу «Заповіт Леніна» за 1991-1994 розгляд питання про прийняття в члени колгоспу ОСОБА_3 не відображено (т.1 а.с. 55).

На підставі рішення 6 сесії 22 скликання Полузірської сільської ради від 21.12.1995 колективному сільськогосподарському підприємству виданий державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ 0009, відповідно до якого КСП «Полузірське» отримало у колективну власність 2 211,8 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с. 10).

Державний акт на право колективної власності на землю, серія ПЛ 0009, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1 12.03.1996 (т.1 а.с. 10 зворот).

Відповідно до додатку 1 (список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства) до державного акту на право колективної власності на землю, серія ПЛ 0009, ОСОБА_7 не включена до даного списку (т.1 а.с. 85-95).

Листом Виконавчого комітету Мачухівської сільської ради від 18.09.2024 №02.4.3-02/1956 ОСОБА_1 відмовлено у наданні частки (паю) з тих підстав, що позивача направлено як члена КСП у 1991, однак відсутня інформація щодо перебування членом КСП станом на грудень 1995 (час видачі державного акта), при цьому навчання закінчено у липні 1995. Відсутня будь-яка інформація, яка б вказувала на те, що на момент отримання КСП державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_1 була членом КСП (т.1 а.с. 60).

Датою видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП «Полузірське» є 12.03.1996. Датою прийняття рішення 6 сесії 22 скликання Полузірської сільської ради про передачі землі у колективну власність КСП «Полузірське» є 22.12.1995 (т.1 а.с. 10, 85).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у списку громадян - членів КСП, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю КСП «Полузірське», призвіще позивача відсутнє. При цьому, датою прийняття позивача в члени КСП «Полузірське», згідно її трудової книжки, є 20.08.1997, що свідчить про те, що станом на дату передачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Полузірське» остання не була членом КСП.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач при подачі позову в якості доказів надала належним чином отримані та завірені відповідними установами докази своєї участі до КСП «Полузірське» (як працівника) і, відповідно, отримувача земельної ділянки за державним актом на право колективної власності КСП (в порядку, визначеному на той час діючим законодавством України), то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки надані позивачем докази жодним чином не підтверджують її перебування в членах КСП «Полузірське» на момент видачі державного акту, а саме 12.03.1996.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 як колишній працівник та член КСП «Полузірське» мала і має право на отримання земельної частки (пай) із земель, які перебували у колективній власності КСП «Полузірське», то ці доводи колегія суддів відхиляє, оскільки членство у вказаному підприємстві не виникає автоматично, воно може виникнути після проявлення волевиявлення особи стати членом такого підприємства та оформлення в установленому статутом порядку свого статусу, а таких докахів позивачем суду не надано. Позивачем не підтверджено, що вона до 12.03.1996 була прийнята у члени КСП «Полузірське».

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано належних доказів про те, що вона на момент отримання КСП «Полузірське» державного акта на право колективної власності на землю була членом цього КСП та мала бути у списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власенко Наталії Олексіївни залишити без задоволення.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 30 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов