Справа №567/1285/25
Провадження №2/567/539/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 жовтня 2025 року м. Острог
Острозький районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя - Василевич О.В.
секретар - Остроголова О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острозі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини, -
ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей : доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.07.2025 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, та аліментів на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку.
Позов обґрунтовано тим, що вона перебуває з відвідачем у шлюбі, який зареєстрований 08 червня 2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції Рівненської області (актовий запис № 47).
Вказує, що від спільного подружнього життя вони мають спільних дітей: неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в свідоцтвах про народження яких вона вказана їхньою матір`ю, а відповідач батьком. У встановленому законом порядку відповідач своє батьківство не оспорював та на даний час не оспорює.
Зазначає, що вона, відповідач та їхні спільні неповнолітні діти зареєстровані в АДРЕСА_1 , та з 18 липня 2025 року відповідач ОСОБА_2 почав проживати окремо від них, місце свого фактичного проживання повідомити відмовився.
Вказує, що неповнолітні діти знаходяться на її повному матеріальному утриманні, однак самостійно вона не має можливості надати для них належне утримання, достатнє для їхнього віку, оскільки на даний час не працює, перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, де отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. на місяць. Власного нерухомого майна не немає, грошові заощадження у неї відсутні. Стан здоров`я у позивачки та дітей добрий. Інші особи на її утриманні не знаходяться.
Вказує, що відповідач ОСОБА_2 участі в утриманні їхніх спільних неповнолітніх дітей бере не регулярно, лише після її тривалих прохань він погоджується надати кошти на їхнє утримання, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в їхньому матеріальному утриманні, оскільки за віком та станом здоров`я є працездатною людиною, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, а отже отримує грошове забезпечення, яке витрачає на власний розсуд для задоволення своїх потреб, відомості, розмір якого відмовляється їй повідомити.
Вказує, що у власності відповідача знаходиться нерухоме - житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , у якому вона спільно з дітьми проживає. Власного рухомого майна, грошових заощаджень, як їй відомо відповідач немає. Стан здоров`я у відповідача добрий. Інші особи на його утриманні не знаходяться.
Вказує, що між нею та відповідачем домовленості щодо утримання їхніх неповнолітніх дітей немає та відповідачем його обов`язок утримувати дітей до досягнення повноліття регулярно та в належному обсязі добровільно не виконується. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає, хоча зобов`язаний це робити.
Таким чином, вважає, що аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, будуть необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку їхніх спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Окрім того, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 відмовляється брати будь-яку матеріальну участь у її матеріальному утриманні, в зв`язку з проживанням з нею малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення ним трьохрічного віку, хоча має можливість надавати їй таку матеріальну допомогу. Вважає, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, а тому просить суд стягнути з нього аліменти на її користь на її утримання щомісячно у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років.
Вказує, що вона неодноразово просила відповідача брати належну, регулярну та достатню участь у матеріальному утриманні їхніх спільних дітей та у її матеріальному утриманні до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трьох років, але відповідач від цього відмовляється. Таким чином, вважає, що заходи досудового врегулювання даного спору позитивного результату не дали, що й спонукало її звернутися до суду з вищевказаним позовом.
Ухвалою суду від 01.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, визначено учасникам справи строки для подання відповідних заяв по суті спору, роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та право подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відомості про місце служби (роботи) та дохід за останні шість місяців ОСОБА_2 . Інших процесуальних дій не вчинялося.
Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.
В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Позивачка в поданій до суду заяві просила позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати у її відсутності.
У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
З урахуванням положень ст.ст.280-282 ЦПК України, з метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши справу відповідно до ст.ст.274-279 ЦПК України за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та надані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини справи у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.4 ЦПК України та ст.184 СК України право звернення до суду про стягнення аліментів має той із батьків, разом з яким проживає дитина.
Згідно із ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Позивачка, звертаючись до суду, на власний розсуд обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинна переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених нею вимог.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
З досліджених судом письмових доказів встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції Рівненської області (актовий запис № 47) з 08 червня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 08.06.2008р. (а.с.13).
Під час спільного подружнього життя у позивачки та відповідача народилисядіти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07.07.2010 р. (актовий запис № 85), та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 27.11.2024 р. (актовий запис № 211) (а.с.14, 16).
З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка, відповідач та їхні спільні неповнолітні діти зареєстровані в АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_1 № 2025/009621480 від 16.07.2025р., витягом з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_3 № 2025/009621320 від 16.07.2025р., витягом з реєстру територіальної громади щодо ОСОБА_4 № 2025/009621338 від 16.07.2025р., відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 1422/01-17-25 від 16.07.2025р. (а.с.12, 15, 17, 18).
З довідки Острозької міської ради Рівненської області від 31.07.2025 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).
Водночас з доводів позивачки судом встановлено, що вона з неповнолітніми дітьми проживають окремо від відповідача, так як відповідач з 18 липня 2025 року почав проживати окремо від них,що відповідачем не спростовано та не заперечується.
Окрім того, встановлено, що позивачка на даний час не працює та перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, де отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн. на місяць, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області №1454 від 16.07.2025р. (а.с.19).
Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.09.2025 року, станом на 09.09.2025 року ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з в/ч НОМЕР_5 Національної Гвардії України. Сума нарахованого доходу з 01.01.2025 року по 31.07.2025 року (за шість місяців) становить 313 906,10 грн.(а.с.31).
Таким чином, з доводів позивачки та матеріалів справи судом встановлено, що неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , окремо від відповідача, та діти перебувають на її утриманні та повному матеріальному забезпеченні, відповідач участі в утриманні дітей бере не регулярно та не в достатньому розмірі, та наведені обставини відповідачем не спростовані.
Отже, з доводів позивачки та досліджених у судовому засіданні доказів встановлено, що позивачка та відповідач разом не проживають, їхні діти проживають з позивачкою та між батьками дітей не було досягнуто домовленості щодо порядку, способу, форми та розміру участі відповідача в їх утриманні.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (надалі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.51 Конституції України, ст.180 СК України обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.
У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» внесені зміни до ст.182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини та розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З доводів позивачки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи батьком неповнолітніх дітей, належним чином участі в їх утриманні не приймає, доводів які б спростовували зазначені обставини суду не навів та відповідні докази відсутні і в матеріалах справи, що свідчить про неналежну участь відповідача у матеріальному забезпеченні дітей. При цьому суд виходить з того, що відповідач є фінансово спроможним, не надав доказів, які б спростовували доводи позивачки, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та які б водночас підтверджували, що він належним чином приймає участь в утриманні своїх дітей, а відтак існують фактичні та правові підстави для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дітей.
При вирішенні спору суд приймає до уваги, що відповідач не заперечує доводів, наведених позивачкою та не надав доказів на спростування позовних вимог.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з ким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів на утримання дітей суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року.
Разом з тим, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, щоз 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років у розмірі 2 563,00 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3 196 грн.
А отже, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1 281,50 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років 1 598 грн.
Відповідач доказів, які б спростовували доводи, наведені позивачкою, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги, не надав, а відтак з урахуванням здійснення цивільного судочинства на засадах змагальності сторін, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у заявленому позивачкою розмірі.
Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
При визначенні розміру аліментів на утримання дітей суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, проходить військову службу, від чого отримує дохід, інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на його утриманні не має, та вказані обставини відповідачем не спростовано, відтак має можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.
Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму, та враховуючи зростаючі потреби дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання двох неповнолітніхдітей : доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.07.2025 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідатиме фінансовим можливостям та обов`язку батька забезпечити умови життя та розвитку його малолітніх дітей, а також визначеному законодавцем способу, який обрала позивачка.
При вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Згідно ч.1, 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх доньки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу.
Таким чином, сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Оскільки малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з позивачкою та не досяг трирічного віку, а сама позивачка самостійно забезпечити в повній мірі свої щоденні життєві та побутові потреби не має можливості, оскільки щодня виховує та здійснює догляд за малолітньою дитиною, та відповідач добровільно коштів на утримання дружини не надає, хоча на переконання суду має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку, має регулярний дохід, та не обтяжений щоденним вихованням та доглядом за малолітнім сином, а відтак суд вбачає фактичні та правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку.
В той же час, при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на її утримання, суд виходить з того, що відповідач інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, є фізично здоровим та працездатним,проходить військову службу, від чого отримує дохід, суд приходить до переконання про те, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частки (заробітку) щомісячно, починаючи з 21.07.2025 року до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку.
Позов про стягнення аліментів був поданий 21.07.2025р., а відтак за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, відтак відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.84, 180-184, 191 СК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 212, 280-282 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.