Справа № 149/907/25
Провадження № 22-ц/801/1995/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокуСправа № 149/907/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Голоти Л. О., Сопруна В. В.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»

на заочне рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 липня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Заочне рішення ухвалила суддя Павлюк О. О.

Заочне рішення ухвалено за відсутності сторін у м. Хмільник,

Повний текст судового рішення складено 09 липня 2025 року,

Встановив:

У березні 2025 року АТ «АКЦЕНТ-БАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, будучи клієнтом банку, 27 січня 2022 року уклав із АТ «АКЦКЕТ-БАНК» кредитний договір АВН0СТ58889943, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 75,00 щорічно.

Станом на 23 березня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 47 555,80 грн., із яких: 20 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 555,80 грн. - заборгованість за процентами, яку позивач просить стягнути на свою користь, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач АТ «АКЦЕНТ-БАНК» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі; стягнути з відповідача на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» витрати пов`язані з поданням апеляційної скарги в розмірі судового збору.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що меморіальний ордер у банківській сфері - це внутрішній банківський документ, що використовується для оформлення операцій зі списання коштів з рахунків клієнтів та проведення внутрішньобанківських операцій. Він служить для обліку та систематизації інформації про рух коштів, а також для відображення результатів перевірок та інших операцій. До суду подавалася копія меморіального ордеру а не його оригінал, яка не потребувала додаткового завірення, оскільки згідно із п. 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, всі додатки до створених в Електронному суді документів не потребують додаткового засвідчення, оскільки підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів.

Свою згоду на використання електронного підпису відповідач надав в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг в А-Банку, а тому договір є укладеним та його умови порушені саме відповідачем.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду першої інстанції цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 27 січня 2022 року ОСОБА_1 було подано заяву про надання послуги «Швидка готівка» АВН0СТ58889943, за якою відповідач просив надати йому строковий кредит на суму 20 000,00 грн. на строк 36 місяців (з 27 січня 2022 року по 26 січня 2025 року). Процентна ставка фіксована - 75% на рік. Орієнтовна загальна вартість кредиту 51 161,59 грн. Підписанням цієї заяви ОСОБА_1 підтвердив, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, паспортом споживчого кредиту, таблицею розміру вартості кредиту становить договір, зміст якого відповідачу зрозумілий і не потребує тлумачення (а. с. 6-8).

08 липня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (а. с. 5).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості (а. с. 10) заборгованість відповідача за укладеним кредитним договором станом на 23 березня 2025 року становить 47 555,80 грн. (у т. ч. 20 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27 555,80 грн. - заборгованість за процентами).

Відповідно до інформації меморіального ордеру АТ «А-Банк» №TR.21695552.20277.65455 від 27 січня 2022 року (а. с. 11), у якому платником зазначено ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), отримувач Онлайн кеш-кредит (код 14360080), сума 20 000,00 грн., призначення платежу «Видача кредиту згідно договору АВН0СТ58889943 від 27 січня 2022 року».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що саме по собі існування заборгованості відповідача перед позивачем не може безумовно вказувати, що така заборгованість виникла на підставі договору № АВН0СТ58889943 від 27 січня 2022 року, що з урахуванням також вимог ст. 613 ЦК України, не дає достатніх підстав суду для задоволення позову.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.

Положеннями частини першої статті 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (ст. 633 ЦК України), договором приєднання (ст. 634 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Судом встановлено, що 08 липня 2021 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

У підписаній заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, та Паспортом споживчого кредиту складають кредитний договір.

27 січня 2022 року відповідач ОСОБА_1 підписав електронним підписом Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», того ж дня подав заяву про надання даної послуги № АВН0СТ58889943: сума кредиту 20 000,00 грн.; строк кредиту 36 місяців, з 27 січня 2022 року по 26 січня 2025 (включно); процентна ставка фіксована, 75 % на рік; розмір щомісячного платежу 1421,14 грн.; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 505571.

Таким чином, на час укладення кредитного договору позивачем та відповідачем було погоджено його умови, у тому числі і щодо стягнення відсотків за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості за договором №АВН0СТ58889943 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 14 квітня 2025 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 555,80 грн., яка складається з наступного: 20 000,00 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 27 555,80 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками (а. с. 10).

До матеріалів справи долучено виписку по кредиту ОСОБА_1 за період з 27 січня 2022 року по 22 березня 2025 року, а також меморіальний ордер №TR.21695552.20277.65455 від 27 січня 2022 року, що підтверджує факт видачі кредиту у сумі 20 000,00 грн. ОСОБА_1 (а. с. 11-13).

Отже, встановлено, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними.

Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «АКЦЕНТ-БАНК», та не довів відсутність заборгованості.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог АТ «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за договором №АВН0СТ58889943 від 27 січня 2022 року за період з 27 січня 2022 року по 26 січня 2025 року в розмірі 47 555,80 грн.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням судового рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішеня.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви АТ «Акцент-Банк» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а. с. 25), позовні вимоги підлягають задоволенню, тому понесені судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі.

Крім того, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн. (а. с. 66), тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задовольнити.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ58889943 від 27 січня 2022 року в сумі 47 555,80 грн., яка складається із: 20 000,00 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 27 555,80 грн. загальний залишок заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальній сумі 6056,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЛ. О. Голота
В. В. Сопрун