ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1822/22

Провадження № 22-ц/820/1656/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

за участю: представника апелянта Москаленка А.О.,

представника ОСОБА_1 адвоката Романової Н.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №675/1822/22 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Романовою Наталією Іванівною, на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2025 року, в складі судді Демчука П.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати та встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 06 травня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її співмешканець ОСОБА_3 , який проживав у АДРЕСА_1 і був там зареєстрований. Із ОСОБА_3 вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та користувалися житловим будинком у АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , рідній тітці ОСОБА_3 . За її згодою вони 06 травня 2013 року вселилися в даний житловий будинок і почали вести спільне господарство та побут. З часу проживання у будинку вони провели ремонтні роботи у 2018-2019 роках власноруч та з найманими працівниками. Також разом із ними в будинку проживав менший син позивачки ОСОБА_5 . Чоловік працював у держлісгоспі, а вона безпосередньо вела домашнє господарство, обробляла городи, вони разом з чоловіком продавали вирощену у господарстві городину та молочну продукцію, купляли одяг, побутові речі, різноманітну побутову техніку та електроінструменти.

Їхня сім`я за місцем проживання у АДРЕСА_1 , користувалася пільгою зі сплати за електроенергію, оскільки син ОСОБА_5 під час проходження військової служби був учасником АТО. Спільно із чоловіком вони вирішували питання щодо підготовки до весілля сина у 2021 році. ОСОБА_3 був для ОСОБА_5 як батько.

Після загибелі ОСОБА_3 позивачка провела всі поховальні обряди та поминальні обіди. Вона отримала від державного підприємства «Ізяславське лісове господарство» допомогу на поховання в сумі 20000 грн.

В липні 2022 року позивачка звернулася із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого чоловіка, однак 20 липня 2022 року їй надана письмова відповідь щодо звернення, в якій вказано, що вона не має права на отримання одноразової грошової допомоги оскільки не перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання та встановлення факту проживання однією сім`єю. Відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до Міністерства оборони України в частині визнання факту проживання однією сім`єю. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з травня 2013 року по 13 березня 2022 року.

Рішення суду мотивоване тим, що належними та допустимими доказами у справі підтверджено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

При цьому, суд зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може мати значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У даному випадку рішення суду не має зобов`язального характеру для Міністерства оборони України щодо проведення певних виплат, однак може мати значення для позивачки в частині захисту її цивільних прав та інтересів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційних скаргах Міністерство оборони України та ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційних скарг

Апеляційна скарга Міністерства оборони України обґрунтована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, також судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що Міністерство оборони України не є суб`єктом, з яким може виникати спір про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки не є суб`єктом отримання такої допомоги. У даній справі між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем Міністерством оборони України відсутній предмет спору, а тому провадження в цій частині підлягало закриттю. Суд першої інстанції, попри встановлення факту відсутності спору між позивачкою і Міністерством оборони України, не вжив передбачених ЦПК України заходів не замінив неналежного відповідача, не закрив провадження у справі. Натомість, суд продовжив розгляд справи, чим допустив порушення норм процесуального права. Крім того, за відсутності спору про право на одноразову грошову допомогу заявлена вимога про встановлення юридичного факту підлягала розгляду в порядку окремого, а не позовного провадження. ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже строк реалізації права позивачки на отримання одноразової грошової допомоги сплинув 13 березня 2025 року. Рішення суду першої інстанції ухвалено 18 квітня 2025 року, тобто після спливу трирічного строку. Отже, на момент ухвалення рішення встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вже не могло породжувати жодних правових наслідків для позивачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позов ОСОБА_2 було пред`явлено до неналежного відповідача ОСОБА_1 , а суд першої інстанції в порушення норм процесуального права після початку розгляду справи визнав апелянта ОСОБА_1 відповідачем у справі. Зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, послався виключно на покання свідків. Натомість, інші належні та допустимі докази залишив поза увагою. Зазначає, що ОСОБА_3 не вважав ОСОБА_2 своєю дружиною, при оновленні даних в своїй особовій справі він не зазначав її як особу, яка є членом його сім`ї, натомість зазначив відомості про апелянта як члена родини. В суду не було підстав вважати доведеним факт, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 в будь-якому періоді, а тим більше по 13 березня 2022 року, проживали як чоловік та дружина однією сім`єю. З січня 2022 року ОСОБА_3 жодного дня не проживав за місцем свого постійного проживання, оскільки з того часу був залучений на перепідготовку та відразу мобілізований до лав Збройних Сил України. Суд фактично залишив поза увагою той факт, що позивачкою на підтвердження позовних вимог були надані докази, які є неналежними та недопустимими, позивачка приховала той факт, що вона повністю отримала від апелянта кошти на відшкодування витрат на поховання. Крім того, свідки, які були допитані судом першої інстанції, є друзями, кумами та свахою, тому їхні пояснення не можуть слугуватипідставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 18 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства оборони України та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 25 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та справу призначено до судового розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Позивачка ОСОБА_2 у відзиві на апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Суд належним чином дослідив матеріали справи та встановив усі фактичні обставини справи, зокрема, те, що позивачка разом із ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та користувалися житловим будинком у АДРЕСА_1 , мали спільні права та обов`язки.

В судовому засіданні представник Міністерства оборони України Москаленко А.О. вимоги апеляційної скарги підтримав, з підстав, наведених в ній.

Представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Романова Н.І. вимоги апеляційної скарги підтримала, з підстав, наведених в ній.

Позивачка ОСОБА_2 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Апелянт ОСОБА_1 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Старичі Яворівського району Львівської області помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на спадкове майно.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 03 серпня 2022 року №448 ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований в АДРЕСА_1 . На день смерті ОСОБА_3 за даною адресою зареєстровані особи відсутні.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 03 серпня 2022 року №448 ОСОБА_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , здійснила поховання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 03 серпня 2022 року №446 ОСОБА_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживала на день смерті з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , проживали разом та вели спільне господарство.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належними та допустимими доказами у справі підтвердила факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з травня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .При цьому, суд зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може мати значення для охорони прав, свобод та інтересів або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У даному випадку рішення суду не має зобов`язального характеру для Міністерства оборони України щодо проведення певних виплат, однак може мати значення для позивачки в частині захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог до відповідачів Міністерства оборони України та ОСОБА_1 , однак встановив факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає їх суперечливими, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами 1, 2 статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Щодо позовних вимог до Міністерства оборони України, колегія суддів зазначає таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка посилалась на те, що вона спільно проживала з загиблим військовослужбовцем ОСОБА_3 в одному житловому будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільні права та обов`язки тощо.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

В постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 07 липня 2020 року у справі №438/610/14-ц та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18).

Предметом спору у даній справі є вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з метою подальшого отримання одноразової грошової допомоги, яка передбачена статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII.

Колегія суддів зазначає, що у таких справах спір може виникнути лише між суб`єктами отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів. Відповідно, в цій справі спору між позивачкою та Міністерством оборони України бути не може, оскільки Міністерство оборони України не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.

В даному випадку Міністерство оборони України може бути залучене до участі у справі як третя особа. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 22 липня 2022 року у справі №675/570/22 заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду. Роз`яснено ОСОБА_2 право подання позову на загальних підставах.

Враховуючи вказану обставину, суд першої інстанції був позбавлений можливості розглянути справу в порядку окремого провадження.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, що містяться у пункті 106 постанови Великої Палати Верховного суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21.

Колегія звертає увагу, що позивачка у даній справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляла. На стадії апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача. Отже, позов заявлений до неналежного відповідача Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.

Тому, доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України про те, що воно є неналежним відповідачем є обґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України слід відмовити з підстав подання позову до неналежного відповідача. На підставі вищевикладеного, відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог до Міністерства оборони України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_1 колегія суддів зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі №753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі №199/3941/20.

Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці (постанова Верховного Суду від 25 грудня 2024 року у справі №501/4442/21).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі окремо, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі №204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі №694/1540/20).

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17 зазначив, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Колегія суддів не бере до уваги надані позивачкою докази, а саме, письмове звернення односельчан та довідку виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 03 серпня 2022 року №446 ОСОБА_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 , фактично проживала на день смерті з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , проживали разом та вели спільне господарство, оскільки вважає їх недостатніми та неповними, враховуючи відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Гарантійні талони, товарні чеки на придбання товарів, з яких неможливо встановити платника, платіжне повідомлення на оплату комунальних послуг, де платником вказаний ОСОБА_3 , також не доводять факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Надані позивачкою фотографії є лише свідченням спільного проведення часу, але не доводять факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як сім`ї.

Що стосується показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , cтарости Лютарського старостиського округу Ізяславської міської ради Романюк І.С., колегія суддів вважає, що зазначені докази також не підтверджують факт спільного проживання позивачки та ОСОБА_3 , так як показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Показання свідків, допитаних судом першої інстанції, носять загальний характер і не містять посилань на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмета доказування у подібних правовідносинах.

При цьому, показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, суд враховує, що у довідці ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24 травня 2022 року №3/1272, зазначені відомості про військовослужбовця ОСОБА_3 . Зокрема, вказано, що ОСОБА_3 на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до листа Ізяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №386/23.7-38 від 20.05.2022 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян наявні актові записи: №1 про шлюб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складений 08.02.1992; №10 про народження ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком якої є ОСОБА_3 ; №96 про розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_17 від 21.08.2008. Загиблий військовослужбовець ОСОБА_3 на момент смерті одружений не був, має брата ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 10.06.2022 №138011 на момент зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу частини його обліково-послужна картка містила наступну інформацію про сімейний стан: матір ОСОБА_18 , 1950 року народження, брат ОСОБА_1 , 1986 року народження. ОСОБА_3 повідомив, що проживає сам у с. Мокрець, Шепетівського району, Хмельницької області, з дружиною шлюб розірвано, вдруге не одружувався, має брата, матір померла.

При цьому, у вказаних довідках відсутня будь-яка інформація про ОСОБА_2 як члена сім`ї загиблого військовослужбовця.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання її з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо недоведеності позовних вимог є обґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши надані докази, врахувавши наведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивачки про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 однією сім`єю, ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільних прав та обов`язків.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України та ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 18 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовитиу задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Міністерства оборони України про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко