Провадження № 22-ц/811/2578/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року в складі судді Стрепка Н.Л. у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, Личаківський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення фізичної особи померлою,-

встановив:

У листопаді 2024 року представник ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою в інтересах ОСОБА_3 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, Личаківський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення фізичної особи померлою, просить оголосити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №6873 від 2 жовтня 1975 року), що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , померлим під час участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, захистом Батьківщини під час виконання бойового завдання;

датою смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №6873 від 2 жовтня 1975 року), що проживав за адресою: АДРЕСА_1 вважати 20 квітня 2024 року;

місцем смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №6873 від 2 жовтня 1975 року), що проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 . Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_5 у подружжя народилася дитина ОСОБА_2 . Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, на всій території України з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. У зв`язку з чим ОСОБА_5 було мобілізовано/призвано до лав Збройних Сил України, а саме до військової частини НОМЕР_2 з 14 січня 2024 року, що підтверджується довідкою №2227 від 23 березня 2023 року виданою військовою частиною НОМЕР_2 .

29 квітня 2024 року ОСОБА_3 отримала сповіщення сім`ї №386 видане ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якому вказується, що її чоловік, старший солдат ОСОБА_5 , старший навідник гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 у бою за Батьківщину зник безвісти 20 квітня 2024 року в районі н.п. Роботине, Запорізької області.

30 квітня 2024 року заявниця звернулася до Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області про розшук свого чоловіка.

На підставі її звернення відкрито кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0001502.

02 травня 2024 року військовою частиною НОМЕР_2 проведено службове розслідування №20360, яке закінчилося 13 травня 2024 року. У зв`язку з закінченням службового розслідування, 16 травня 2024 року командир військової частини видав наказ №1918 про результати службового розслідування, у ході проведення якого встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 близько 03:40 год. в районі н.п. Роботине, Запорізької області під час виконання бойового завдання в складі сил та засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 », під час ворожого обстрілу з міномета та FPV-дронів при заходу на позиції зникла зі зв`язку група військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , прикомандированих до сил і засобів НОМЕР_3 механізованого батальйону зі складу загальновійськового резерву командира військової частини НОМЕР_2 , у складі якої перебував старший солдат ОСОБА_5 .

Як зазначається у витягу наказу, у період з 20 квітня по 2 травня 2024 року обстежити район зникнення групи для виявлення ОСОБА_5 живим чи мертвим не було можливості через ворожі обстріли. Відомостей про його надходження в лікарняні заклади або в бюро судово-медичної експертизи не надходило, інформації щодо перебування останнього в полоні немає.

Орієнтовні координати місця зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_5 : x:52-62690, y:67-17964.

Згідно з витягу з наказу №1918 ОСОБА_5 вважається зниклим безвісти. Для підтвердження цього факту ОСОБА_3 надіслала заяву від 14 червня 2024 року про надання витягу із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Станом на момент подання заяви до суду, ОСОБА_5 залишається надалі зниклим безвісти.

З 20 квітня 2024 року по теперішній час відсутній будь-який зв`язок між ОСОБА_5 та його родиною, а також відсутні дані про перебування його в полоні, відтак, останній пропав безвісти за обставин, які загрожували йому смертю.

14 листопада 2024 року адвокат Стиранка М.Б. подав адвокатський запит №546-3 до Об`єднаного центру з координації, пошуку, звільнення військовополонених та незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України в інтересах ОСОБА_3 та просив повідомити чи надходила з 20 квітня 2024 року інформація до Об`єднаного центру з координації, пошуку, звільнення військовополонених та незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України, який функціонує при СБ України, про перебування у полоні старшого солдата ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого навідник гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 ; повідомити чи надходила інформація з 20 квітня 2024 року інформація про перебування в закладах охорони здоров`я України старшого солдата ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , старшого навідник гранатометного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 ; якщо вищезазначена у пункті 1 та/або пункті 2, цього адвокатського запиту, інформація надходила, надіслати усі підтверджуючі документи.

Листом №34/АН-2117 від 18 листопада 2024 року Об`єднаний центр з координації, пошуку, звільнення військовополонених та незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України було надано відповідь на адвокатський запит №546-3 та вказано, що під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціям відомості про місцезнаходження ОСОБА_5 , перебування його у полоні держави-агресора тощо на цей час Об`єднаним центром не отримувалось.

Заявниця ОСОБА_3 , як дружина ОСОБА_5 , бажає увіковічити пам`ять свого чоловіка, оформити свої спадкові права, а також має намір реалізувати своє право на отримання частини одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Таким чином, виникають законні підстави оголосити ОСОБА_5 померлим для того, щоб ОСОБА_3 могла реалізувати своє право на спадщину та отримати виплати, передбачені законодавством України.

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення фізичної особи померлою задоволено.

Оголошено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №6873 від 2 жовтня 1975 року), що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , померлим під час участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, захистом Батьківщини під час виконання бойового завдання.

Датою смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №6873 від 2 жовтня 1975 року), що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , визнано 20 квітня 2024 року.

Місцем смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №6873 від 2 жовтня 1975 року), що проживав за адресою: АДРЕСА_1 , визнано село Роботине, Запорізька область, Україна.

Рішення суду оскаржила апелянт ОСОБА_2 , вважає рішення таким, що ухвалене на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Зокрема, при розгляді справи не було залучено матір військовослужбовця ОСОБА_6 та доньку військовослужбовця ОСОБА_2 .

Таким чином, від оскаржуваного рішення залежить винекнення особистих та майнових прав ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , однак останні не брали участі у розгляді даної справи в порядку окремого провадження.

У порушення вимог процесуального закону, суд не з`ясував, які наслідки породжує встановлення відповідного факту для інших осіб та не залучив до участі у справі осіб, на права та обов`язки яких впливає рішення суду, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення. При цьому, змінити суб`єктний склад учасників справи апеляційний суд на стадії апеляційного розгляду не має повноважень.

Також зазначає, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлено під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.

Вважає, що суд передчасно розглянув справу у порядку окремого провадження, крім цього заперечує проти заявлених вимог та не визнає батька загиблим/померлим, не погоджується із доказами наданими до суду на підтвердежння такого факту.

Також, надані докази не свідчать достовірно у своїй сукупності про смерть ОСОБА_5 , а лише дають підстави для обгрунтованого припущення смерті.

Просить врахувати, що спір щодо майна або прав на отримання грошової виплати, пвідлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Вважає, що такі обставини свічать про існування реального , а не гіпотетичного спору між заявницею та нею, як заінтересованою особою.

Більше того, після обміну полоненими, у ОСОБА_2 з`явилася інформація про перебування ОСОБА_5 у полоні, однак підтвердити такий факт не може.

На думку апелянта, звертаючись до суду із відповідною заявою, ОСОБА_3 внаслідок сильного потрясіння та емоційного стресу, не розуміла значення своїх дій.

Покликаючись на ст. 46 ЦК України вважає, що заява є передчасною, оскільки на час розгляду справи воєнні дії не закінчені.

Вказує на судову практику.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року, заяву ОСОБА_3 залишити без розгляду.

20.08.2025 на адресу апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_3 , у якій остання просить апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи

Суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою.

Суд звернув увагу, що при зверненні із заявою про визнання ОСОБА_5 померлим заявниця зазначала, що рішення суду їй необхідне для реалізації права на увіковічення пам`яті про свого чоловіка, оформлення спадкових прав, а також вона має намір реалізувати своє право на отримання частини одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зважаючи на те, що старший солдат ОСОБА_5 вважається зниклим безвісти 20 квітня 2024 року в районі н.п. Роботине Запорізької області під час виконання бойового завдання, що з достатньою вірогідністю підтверджує загибель ОСОБА_5 у вказаному районі воєнних (бойових) дій ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому лише за відсутності тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова в оголошені такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності.

Таким чином, беручи до уваги, що пройшло більше шести місяців з моменту як ОСОБА_5 вважається зниклим безвісти в зоні бойових дій, суд прийшов переконання про наявність підстав для оголошення померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , під час участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, захистом Батьківщини під час виконання бойового завдання.

При постановленні оскаржуваної ухвали, суд врахував правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23, від 26 лютого 2024 року у справі №686/9938/23, від 25 квітня 2024 року у справі №278/970/23.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів виходить із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Порядок розгляду судом справ про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою визначено главою 4 розділу IV ЦПК України.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Відповідно до частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть inabsentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptiomortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року в справі №755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.

Як вбачається із матеріалів справи, заявниця ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, просила оголосити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим під час участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України, захистом Батьківщини під час виконання бойового завдання.

ОСОБА_3 самостійно зазначає, що визнання ОСОБА_5 померлим їй необхідне для реалізації права на увіковічення пам`яті про свого чоловіка, оформлення спадкових прав, а також вона має намір реалізувати своє право на отримання частини одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Тобто під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У постанові від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22) вказано, що: «під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право».

Верховний Суд неодноразово зазначав, що спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

Так, суб`єкти права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», визначені у пункті 4 статті 16-1 цього Закону: члени сім`ї загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Міністерство оборони України, відповідно до ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є суб`єктом, що призначає і виплачує одноразову грошову допомогу суб`єктам права на таку допомогу.

В свою чергу, згідно ч. 3 ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Відповідно до частини 4 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Порядок залучення заінтересованої особи в ЦПК України не врегульований, а відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, суд при залученні заінтересованої особи керується вимогами статті 53 ЦПК України, що регулює порядок залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Згідно частини 3 статті 53 ЦПК України, якщо суд при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обовязки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Слідуючи висновку Верховного Суду, зробленого у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 638/4/19, права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав. Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

Із матеріалів справи та оскаржуваного рішення слідує, що статус заінтересованих осіб у такій надано Міністерству оборони України та Личаківському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Колегія суддів виходить з того, що спір про право може виникнути виключно між суб`єктами цивільного права, тобто особами, визначеними у пункті 4 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому сама лише наявність потенційних заінтересованих осіб, які є суб`єктами отримання одноразової допомоги, свідчитиме про наявність спору про право та порушення їх прав, у зв`язку з незалученням до участі у розгляді відповідної справи.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм матеріального та процесуального права, суд при підготовці справи до розгляду з урахуванням підстав та предмету заяви про встановлення юридичного факту має самостійно з`ясувати належний склад осіб, заінтересованих у розгляді заяви ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та у залежності від встановленого - залучити їх до розгляду справи.

Колегія суддів враховує, що дане апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою дочки військовослужбовця ОСОБА_5 ОСОБА_2 , яка повідомила суд також про розгляд справи місцевим судом без участі матері батька ОСОБА_6 , зазначені особи є суб`єктами права на отримання одноразової допомоги у розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому, на переконання колегії суддів, безумовно повинні були бути залучені у якості заінтересованих осіб до участі у розгляді такої.

Суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував та дійшов передчасного та помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_3 , тим самим про можливість розгляду такої за відповідного суб`єктного складу.

За таких обставин, оскаржуване рішення не можна визнати законним та належним чином обґрунтованим, що свідчить про те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції.

Поряд з цим, зважаючи на те, що колегією суддів встановлені процесуальні порушенні, які допущені судом у частині розгляду справи без належного суб`єктного складу, відтак саме такі обставини є підставою для скасування оскаржуваного рішення, що свідчить про безпідставність вимог апеляційної скарги в частині залишення заяви без розгляду, оскільки питання суті спірних правовідносин при неналежному суб`єктному складі, колегія суддів не вирішує.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи обставини, які входять у предмет доказування у даній категорії справ, колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване рішення необхідно скасувати, з одночасним ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2024 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи Міністерство оборони України, Личаківський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про оголошення ОСОБА_5 померлим відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 жовтня 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк