Справа № 715/1843/25
Провадження № 2/715/596/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренка В.А.

секретар судового засідання Оршевська С.М.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в селищі Глибока в залі суду справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання зобов`язання припиненим внаслідок його виконання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Кредит-Капітал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом в розмірі 20127,10 грн., посилаючись на те, що 24 грудня 2020 року між АТ «Банк Форвард» і відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №200317119. Згідно умов даного договору ОСОБА_1 було надано кредит в розмірі 28762,50 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки згідно графіку погашення кредиту, однак свої зобов`язання належним чином не виконав. В подальшому, 25.07.2024 року між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимог №GL1N426202/1, згідно якого, право вимоги за кредитним договором №200317119 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Просить суд стягнути з відповідача на рахунок ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість в розмірі 20127,10 грн. та судові витрати в розмірі 2422,40 грн. судового збору і 7000 грн. витрат на правову допомогу.

25 липня 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_1 до ТзОВ «ФК «Кредит Капітал» про визнання зобов`язання припиненим внаслідок його виконання. Посилається на те, що 24.12.2020 року між нею та AT «Банк Форвард» був укладений договір кредиту № 200317119, згідно якого банк надав їй кредит (грошові кошти) на певний строк.

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. Даний стан неодноразово продовжено Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Враховуючи вище викладене, нарахування комісії після 24 лютого 2024 року є неправомірним також із цієї підстави.

Позивач зазначає, що згідно розрахунку комісія повинна була сплачуватися щомісячно в розмірі 860 грн.

Тобто з 24 лютого 2022 року (початок повномасштабного вторгнення рф на територію України) до 24 липня 2024 року (кінець терміну договору) минуло 30 місяців.

Це становить 25 800, 00 грн. (860 грн. * на 30 місяців = 25800,00 грн.)

Вказана сума перевищує суму позовних вимог на 5 672,90 грн. (25800,00 - 20127,10 грн = 5672,90 грн).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначається позивачем за первісним позовом моя заборгованість становить 8086,22 грн за тілом кредиту; 0,88 грн - за відсотками; 12040,00 грн. - за комісією.

Проте враховуючи безпідставне стягнення з ОСОБА_1 , комісії, про що зазначалося вище, її заборгованість про сплаті кредиту повністю погашена, а тому у задоволенні позовних вимог первісного позову слід відмовити та повністю задовольнити вимоги її зустрічного позову.

Тому просить суд, визнати припиненим зобов`язання за договором кредиту від 24 грудня 2020 року № 200317119, що укладений між ОСОБА_1 , та AT «Банк Форвард», внаслідок його повного виконання.

11 вересня 2025 року від ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву у якому посилається на те, що вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та суперечать факту укладення договору та погодження відповідачки з умовами кредитного договору.

В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги за первісним позовом підтримує повністю, а у задоволенні зустрічних позовних вимог просить суд відмовити, і справу розглянути у відсутності їх представника.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, однак подала до суду заяву, у якій просить суд у задоволенні первісного позову відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити та справу розглянути за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.12.2020 року між ОСОБА_1 та АТ «Банк Форвард» був укладений кредитний договір № 200317119, згідно з умовами якого відповідач отримала 28762,50 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.

АТ «Банк Форвард» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму.

25.07.2024 року між АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимог №GL1N426202/1, згідно якого, право вимоги за кредитним договором №200317119 перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Імперативним приписом третього абзацу частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції чинній на час укладання договору кредитодавцю заборонялося у договорі про надання споживчого кредиту встановлювати будь-які збори, відсотки, комісії, які не є послугами у визначенні цього Закону.

Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою в розумінні цього Закону є нікчемними. Укладений договір не містить посилання на те, за яке ж конкретне матеріальне благо відповідачка має сплатити банку.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту встановлюються Законом.

Оскільки, відповідно до умов оспорюваного договору, що укладений між сторонами, банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом (в редакції на час укладення кредитного договору), послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.

За положеннями ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення кредитного договору), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положенні договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року за № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22,23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. При цьому законодавством визначено наслідки невідповідності правочину актам цивільного законодавства, зокрема можливість визнання його недійсним за рішенням суду або його нікчемність у випадках, визначених законом (ст.215 ЦК України).

Таким чином, вважаю, що встановлення у кредитному договорі несправедливих умов щодо сплати щомісячної плати (комісії) за обслуговування кредитної заборгованості, а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх послуг банку за рахунок позивача суперечить актам цивільного законодавства, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь, внаслідок чого виникає істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року при розгляді справи № 6-2071 цс 16, предметом якої був спір про визнання недійсним положення кредитного договору, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та фізичною особою, яким встановлено плату за обслуговування кредиту (комісію). При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого, виходячи з положень ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Аналогічна правова позиція висвітлена у Постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року № 686/5078/18.

Про те що умови договору, що стосуються комісії є нікчемними зазначено в Постанові ОП КЦС від 06 листопада 2023 року № 204/224/21.

Так в Постанові зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає поживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості

кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково- касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково- касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково- касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61- 2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі №755/9486/21 (провадження № 61 -5581 св22).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, за змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначається позивачем за первісним позовом заборгованість ОСОБА_1 , становить 8086,22 грн за тілом кредиту; 0,88 грн - за відсотками; 12040,00 грн. - за комісією.

Проте враховуючи безпідставне стягнення з ОСОБА_1 , комісії, про що зазначалося вище, її заборгованість про сплаті кредиту повністю погашена, а тому у задоволенні позовних вимог первісного позову слід відмовити та повністю задовольнити вимоги мого зустрічного позову.

ОСОБА_1 , здійснювалося погашення заборгованості в наступний період:

20.01.2021 - 1565,00 грн.

22.02.2021 - 1600,00 грн.

19.03.2021 - 1600,00 грн.

21.04.2021 - 1600,00 грн.

21.05.2021 - 1600,00 грн.

19.06.2021 - 1600,00 грн.

22.07.2021 - 1600,00 грн.

20.08.2021 - 1600,00 грн.

21.09.2021 - 1600,00 грн.

21.10.2021 - 1600,00 грн.

21.11.2021 - 1600,00 грн.

21.12.2021 - 1600,00 грн.

21.01.2022 - 1600,00 грн.

21.01.2022 - 1600,00 грн.

21.02.2022 - 1600,00 грн.

21.03.2022 - 1600,00 грн.

21.04.2022 - 1600,00 грн.

22.05.2022 - 1600,00 грн.

21.06.2022 - 1545,00 грн.

21.07.2022 - 1600,00 грн.

21.08.2022 - 1600,00 грн.

20.09.2022 - 1544,00 грн.

21.11.2022 - 1544,00 грн.

23.12.2022 - 1544,00 грн.

21.01.2023 - 1544,00 грн.

21.02.2023 - 1544,00 грн.

21.03.2023 - 1544,00 грн.

24.04.2023 - 1544,00 грн.

Всього на загальну суму 43718,00 грн., що підтверджується доданими відповідачем доказами.

В той час як сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками, згідно наданого позивачем розрахунку становить: тіло кредиту 28762,50 грн. (чиста сума кредиту 25000+ послуги страхування 3762,50 грн. =28762,50 грн.) + відсотки 5,47 грн.+ = 28767,97 грн.

Тобто відповідачкою ОСОБА_1 , сплачено на 14 950,03 грн. більше ніж вона мала сплатити відповідно до умов договору, які відповідають вимогам чинного законодавства.

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором №200317119 від 24 грудня 2020 року вбачається, що банк здійснив нарахування комісії за обслуговування кредитом у сумі 12040,00 грн.

Відповідно до наявних матеріалів справи вбачається, що боржником ОСОБА_1 , за кредитним договором №200317119 від 24 грудня 2020 року сума всіх платежів боржника становить 43718,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 , сплатила 43718,00 грн на погашення заборгованості за вище вказаним кредитним договором.

З урахуванням висновків про нікчемність умов договору №200317119 від 24 грудня 2020 року в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту, грошові кошти, сплачені відповідачем, підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту та проценти за користування кредитом.

Встановивши, що ОСОБА_1 , на погашення заборгованості за кредитним договором №200317119 від 24 грудня 2020 року сплачено 43718,00 грн, а загальна вартість кредиту становить 28767,97 грн, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТзОВ «ФК «Кредит Капітал», оскільки відповідачкою ОСОБА_1 , за умовами кредитного договору у повному обсязі виконано умови кредитного договору.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісного позивача є безпідставними необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню та зобов`язання підлягає визнанню припиненим у зв`язку з його виконанням.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 274, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання зобов`язання припиненим внаслідок його виконання задовольнити повністю.

Визнати припиненим зобов`язання за договором кредиту від 24 грудня 2020 року № 200317119, що укладений між ОСОБА_1 , та Aкціонерним Tовариством «Банк Форвард», внаслідок його повного виконання.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 жовтня 2025 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: