Житомирський апеляційний суд
Категорія 99 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/10871/24 за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Михайлова Сергія Вікторовича, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 12 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Драча І.М. у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Михайлов С.В. звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Селидове Донецької області.

Заява мотивувалася тим, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_2 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Селидове Донецької області, а 24 вересня 1979 році уклала шлюб з ОСОБА_3 , від якого народила синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останній помер у 2004 році.

Зазначав, що до 2000 року ОСОБА_1 з родиною проживала в м. Макіївка Донецької області. У зв`язку із розірванням шлюбних стосунків у 2000 році переїхала в село Бердичі Покровського району Донецької області, де працювала неофіційно у приватного підприємця. У цьому ж селі познайомилась з ОСОБА_6 , де проживали разом в будинку по АДРЕСА_1 .

Внаслідок воєнних дій в грудні 2023 року вона разом з ОСОБА_6 переїхали у місто Житомир, де проживають у гуртожитку по АДРЕСА_2 .

Представник заявниці вказував, що ОСОБА_1 ніколи не отримувала паспорт громадянина України, а мала тільки паспорт СРСР, зразка 1974 року, який разом з трудовою книжкою, свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб було втрачено в с. Бортничі у 2002 році.

За оформленням паспорта громадянина України вперше ОСОБА_1 звернулась в Корольовський відділ у місті Житомирі 15 грудня 2023 року, а в січні 2024 року отримала відмову в його видачі.

Підставою у відмові Корольовський відділ вказав п.п.3 (дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави, органів місцевого самоврядування або підприємств, установ та організацій, не підтверджують надану заявником інформацію) та п.п. 6 (особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи) п.100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302.

Представник зазначав, що ОСОБА_1 не має при собі будь-яких документів, що посвідчують її особу, а доступ до заяви про видачу паспорта СРСР (форма 1), який знаходиться в місті Макіївка Донецької області відсутній, у зв`язку з тимчасовою окупацією міста військами рф.

Також відсутні особи, які зможуть бути свідками згідно п.43 Порядку, оскільки зв`язку з колишнім чоловіком та сином, які проживали раніше в місті Макіївка Донецької області вже декілька років немає.

Таким чином, ОСОБА_1 не може отримати паспорт, який є документом, що посвідчує її особу та підтверджує громадянство, тому змушена звернутися до суду.

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 12 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, - задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Представник зазначає, що оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі-Порядок № 302).

07 грудня 2023 року до Корольовського відділу у м. Житомирі УДМС у Житомирській області (далі-територіальний підрозділ) звернулася особа, яка повідомила про себе наступні персональні дані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Україна, Донецька область, Селидове) для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України у вигляді ID-картки. Цього ж дня, територіальним підрозділом було сформовано заяву-анкету № 9929406.

Відповідно до п. 38 Порядку № 302, після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру.

Також вказує, що здійснивши всі визначені законодавцем нормами Порядку № 302 заходи, територіальному підрозділу УДМС не вдалося встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з чим 25.01.2023 було складено відповідний висновок.

При ухваленні оскаржуваного рішення, судом в якості доказів на користь встановлення особи заявниці було враховано показання свідків - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були надані в судовому засіданні. Але усі допитані свідки знають заявницю лише з 2000 року, а інформацією відносно неї до 2000 року не володіють.

Всупереч правовій позиції Верховного Суду заявником не додано жодного належного, достовірного та допустимого доказу, що підтверджують факт, що особа, яка повідомила про себе персональні дані ОСОБА_1 є саме цією особою.

Крім того, біографічні дані повідомлені заявницею при процедурі встановлення особи територіальним підрозділом та вказані в заяві про встановлення факту, що мають юридичне значення, відрізняються, а про деякі обставини сама заявниця згадала лише в третьому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

У судовому засіданні представник Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити і надала пояснення, які відповідають доводами поданої скарги.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Михайлов С.В. скаргу не визнали, вважають її безпідставною, просили відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, - залишити без змін.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником ОСОБА_1 надано достатньо доказів на підтвердження її особи, а також врахував ту обставину, що з огляду на наявну в матеріалах справи інформацію про неможливість органу Державної міграційної служби України встановити особу заявника, на підставі частини 1 статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду, мотивуючи наступним.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та досліджено матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , повторно виданого Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11 серпня 1962 року народилась ОСОБА_9 , про що 22 серпня 1962 року складено актовий запис № 274. Батьками зазначено: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 21).

Відповідно до копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 09 травня 2024 року, ОСОБА_9 уклала шлюб з ОСОБА_3 24 вересня 1979 року, актовий запис № 2974 (а.с. 7-9).

Згідно копії листа Головного управління ДПС у Житомирській області Державної податкової служби України від 18 грудня 2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Селидове Донецької області має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . Зареєстрована в Державному реєстрі 01 червня 1998 року. ДПІ реєстрації - Макіївська ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (а.с. 117-118).

Відповідно до копії довідки від 03 січня 2025 року № 01-28/0075, виданої Очеретинською селищною військовою адміністрацією Покровського району Донецької області, підтверджено, що на фото, яке зображено на довідці, наданій Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців Представництва в Україні (справа № 788-24-3892960) від 19 листопада 2024 року та на довідці № 18100008 від 15 грудня 2023 року про надання документів для оформлення паспорта громадянина України, наданій Корольовським відділом у м. Житомирі УДМС в Житомирській області, дійсно зображена ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала у АДРЕСА_1 з 2000 року (а.с. 126).

Як убачається із матеріалів справи з метою оформлення паспорта громадянина України заявниця звернулась в Корольовський відділ у місті Житомирі 15 грудня 2023 року, а в січні 2024 року отримала відмову у його видачі згідно п.п. 3, 6 пункту 100 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302 (а.с. 11).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Законом України «Про громадянство України».

Згідно із підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів (пункт 1 Положення).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302).

В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.

Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Perez deRada Cavanilles проти Іспанії» № 2809095).

Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.

Згідно із вимогами вищевказаного законодавства України вбачається, що у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Таким чином, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи).

Встановлено, що при зверненні до суду разом із заявою про встановлення юридичного факту заявниця, зокрема, подала: копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , копію листа (висновку) за результатами проведення процедури встановлення особи від 25 січня 2024 року, яким у документуванні паспортом громадянина України ОСОБА_1 відмовлено.

Під час розгляду справи судом першої інстанції 24 березня 2025 року були допитані в якості свідків громадяни ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , які підтвердили факт того, що заявницею є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка міста Селидове Донецької області (Протокол судового засідання, а.с. 173-174).

Із матеріалів справи також убачається, що заявницею надано до суду докази ініціювання питання щодо проведення процедури встановлення особи, докази її звернення до міграційної служби із заявою про видачу паспорта, на підставі якої прийнято рішення про відмову у задоволенні такої заяви, що відповідає Порядку.

Встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Селидове Донецької області заявниці необхідно для оформлення паспорта громадянина України.

Відсутність паспорта громадянина України та неможливість його оформлення позбавляє та обмежує ОСОБА_1 у здійсненні нею прав та обов`язків, можливості вирішення питання обрання місця проживання, працевлаштування, вільного пересування та інших прав.

Тому слід дійти висновку про наявність підстав для встановлення факту, що має юридичне значення, тобто встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки заявником здійснено досудове врегулювання цього питання відповідно до Порядку.

Колегія суддів погоджується із висновком суд першої інстанції, що заявниця іншої можливості, окрім як у судовому порядку, встановити свою особу не має.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 12 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 23 жовтня 2025 року.