Провадження №2/592/86/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю: секретарів судового засідання: Алфімової І. В. , Зінченко Г. С. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, -

В С Т А Н О В И В :

25.11.2021 директор департаменту Енергозбут товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго Верчак Ю. В. звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води,в якому вона зазначила про те, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 було визначено виробниками та виконавцями послуг в місті Суми: з централізованого опалення, постачання гарячої води: - ВАТ Сумське МНВО ім. М. В. Фрунзе в межах території обслуговування згідно з додатком 1 та - ТОВ Сумитеплоенерго в межах території обслуговування згідно з додатком 2. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 18.06.2019 Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми визначено виробниками та виконавцями комунальних послуг в місті Суми з постачання теплової енергії та гарячої води в межах території обслуговування згідно з додатком 1: - виробника ПАТ Сумське НВО , згідно з додатком 2 - виробника ТОВ Сумитеплоенерго . Передання права вимоги (цесія) є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ч. 1 ст. 512 ЦК України) . Внаслідок вчинення правочину новий кредитор отримує всі права первісного кредитора за зобов`язаннями, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України) . За договором про відступлення права вимоги № 31/03 від 31.03.2021 разом зі змінами (надалі договір відступлення прав) ПАТ Сумське НВО відступило ТОВ Сумитеплоенерго право вимоги по оплаті фізичними особами (боржниками) грошових коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат. П. 2 додаткового договору № 1 від 31.03.2021 викладено п. 1.3. договору відступлення прав право вимоги, згідно якому право вимоги підтверджується зведеним реєстром заборгованості споживачів АТ Сумське НВО . Згідно додатку № 2 до додаткового договору № 1 від 31.03.2021 до договору відступлення права вимоги ПАТ Сумське НВО відступило право вимоги по оплаті заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 . На сайті ПАТ Сумське НВО було розміщено оголошення, яким було повідомлено споживачів про укладення договору про відступлення права вимоги по оплаті боржниками-фізичними особами грошових коштів за послуги з постачання гарячої води, наданих споживачам-фізичним особами до 31.03.2021 включно (http://snpo.ua/ru/potrebitelyain-kspu/novosti-direktsii-kspu/uvedomlenie-ob-izmenenii-postavshhika-uslugi-po-gvs/) . На сайті Заявника також було розміщено інформацію споживачам про укладення договору про відступлення права вимоги по оплаті боржниками-фізичними особами грошових коштів за послуги з постачання гарячої води, наданих споживачам-фізичним особами до 31.03.2021 включно. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У зв`язку з вищевикладеним ТОВ Сумитеплоенерго вважає необхідним звернутись до суду з позовом за захистом порушених прав з наступних підстав. Відповідно до довідки № 348/121899 за адресою: АДРЕСА_1 ,зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які користувалися послугами з гарячого водопостачання, проте за отримані послуги не сплачували, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період часу з 01.10.2005 до 31.03.2021, яка складає 49846 грн. 37коп. та передано право вимоги щодо стягнення заборгованості позивачу. За період часу з 01.04.2021 до 30.09.2021 послугу з гарячого водопостачання надавало ТОВ Сумитеплоенерго , заборгованість за даний період складає 4901 грн. 10 коп. . Вся загальна сума боргу становить: 54747 грн. 47 коп. . Заборгованість, що стягується, підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період часу з 01.10.2005 до 30.09.2021. Згідно ст. 9 3акону України Про житлово-комунальні послуги від 07.06.2018 № 2454-VIII, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності це право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме: власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ч. 4 ст. 319 ЦК України чітко встановлює: власність зобов`язує, а згідно ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Дана стаття зобов`язує власника нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Житловим законодавством встановлюється обов`язок власників житлових будинків, квартир забезпечувати утримання, ремонт, експлуатацію тощо цих об`єктів за власні кошти. Так, відповідно до ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) , зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію, а відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно ст. 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017 № 2189-VIII, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, ч. 2 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 07.06.2018 № 2454-VIII, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги за затвердженими тарифами. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у строк (термін) . Згідно ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані фінансові санкції за порушення грошового зобов`язання, а саме: інфляційне збільшення боргу в сумі 1287,03 грн. та 3 % річних в сумі 504,64 грн. . Розрахунок фінансових санкцій додається до позовної заяви. Відповідно до ст. 25 Закону України Про теплопостачання від 02.06.2005 № 2633-ІV, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. На виконання приписів ст. 175 ЦПК України, щодо попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач зазначає, що крім сплати судового збору в сумі 2270 грн. 00 коп. , позивач не очікує нести будь-які інші витрати. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах, керуючись ст. 36 Закону України Про судоустрій і статус суддів , Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою № 10 від 17.10.2014 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 25.09.2015) постановляє дати судам такі роз`яснення. У відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позивач підтверджує факт того, що ним не було подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Оригінал договору про відступлення права вимоги № 31/03 від 31.03.2021, оборотна відомість знаходиться у позивача. Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Для цілей цього Кодексу малознаними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 276 ЦК України клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається в письмовій формі одночасно з позовною заявою або може міститись у ній. На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 1 ст. 4, ч. 9 ст. 28, ч. 2 ст. 166, ст. 175 ЦПК України; ст. ст. 67, 68 ЖК України; ст. ст. 7, 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги ; ст. 25 Закону України Про теплопостачання , вона просила: 1. Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ Сумитеплоенерго (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) заборгованість за послуги постачання гарячої води в сумі 54747 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот сорок сім) грн. 47 коп. (р/р НОМЕР_2 , філія Сумське обласне управління АТ Ощадбанк , МФО 337568) . 2. Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ Сумитеплоенерго (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) інфляційне збільшення боргу в сумі 1287,03 грн. та 3 % річних в сумі 504,64 грн. . 3. Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ Сумитеплоенерго (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору (р/р НОМЕР_3 , Сумське відділення АТ Альфа-банк , МФО 300346) . 4. Розгляд справи призначити в порядку спрощеного позовного провадження (вхідний № 43268/21 від 25.11.2021) (а. с. 1, 2) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від. 07.12.2021 у справі № 592/14912/21, провадження № 2/592/2861/21 було відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) , ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води. Розгляд справи було ухвалено проводити в судовому засіданні, яке відбудеться 13.01.2022 об 11:00 в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми (м. Суми, вул. Першотравнева, буд. 12, зала судових засідань № 11) з повідомленням сторін. Було ухвалено встановити відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення йому цієї ухвали, протягом якого він має право подати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи копію відзиву та доданих до нього документів. Було ухвалено роз`яснити відповідачу, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов до позивача. Було ухвалено встановити позивачу строк три дні з дня отримання копії відзиву, протягом якого він має право подати суду відповідь на відзив, передбачену ст. 179 ЦПК України, до якої застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Одночасно з поданням суду відповіді на відзив позивач зобов`язаний її копію надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено встановити відповідачу строк три дні з дня отримання відповіді на відзив, протягом якого він має право подати суду заперечення, передбачене ст. 180 ЦПК України, до якого застосовуються правила, встановлені ч. ч. 3, 5 ст. 178 ЦПК України. Копію заперечення і доданих до нього одночасно з поданням його суду відповідач повинен надіслати іншим учасникам справи. Було ухвалено роз`яснити учасникам справи, що на підставі п. 4 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: ненадання копії відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України: http://kv.su.court.gov.ua/sud1806/gromadyanam/csz/ . Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 07.12.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101670425) (а. с. 33) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від. 15.02.2022 у справі № 592/14912/21, провадження № 2/592/132/22 цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води, розглянути заочно. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 15.02.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103395299) (а. с. 50) .

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми 15.02.2022 у справі № 592/14912/21, провадження № 2/592/132/22 позов товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води задовольнити. Було ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; згідно довідки Міністерства доходів та зборів від 30.11.2021 надати РНОКПП неможливо, оскільки боржник з такими реєстраційними даними у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків не зареєстрований) , ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води в розмірі 54747 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот сорок сім) грн. 47 коп. (р/р НОМЕР_2 , філія Сумське обласне управління АТ Ощадбанк , МФО 337568) . Було ухвалено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; згідно довідки Міністерства доходів та зборів від 30.11.2021 надати РНОКПП неможливо, оскільки боржник з такими реєстраційними даними у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків не зареєстрований) , ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) інфляційне збільшення боргу в сумі 1287,03 грн. та 3 % річних в сумі 504,64 грн. . Було ухвалено стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; згідно довідки Міністерства доходів та зборів від 30.11.2021 надати РНОКПП неможливо, оскільки боржник з такими реєстраційними даними у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків не зареєстрований) , ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 грн. (р/р НОМЕР_3 , Сумське відділення АТ Альфа-банк , МФО 300346) . Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду. Заочне рішення набрало законної сили 05.07.2022 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/103526786) (а. п. 51, 52) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від. 27.12.2022 у справі № 592/14912/21, провадження № 2-во/592/50/22 заяву представника позивача товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго про виправлення описки у виконавчому документі було задоволено. Було ухвалено виправити описку в заочному рішенні Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2022 у справі № 592/14912/21, провадження № 2/592/132/22, правильно вказавши в четвертому абзаці резолютивної частині рішення: Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; згідно довідки Міністерства доходів та зборів від 30.11.2021 надати РНОКПП неможливо, оскільки боржник з такими реєстраційними даними у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків не зареєстрований) , ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 грн. (р/р НОМЕР_3 , Сумське відділення АТ Альфа-банк , МФО 300346) , тобто по 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. з кожного . Було ухвалено виправити описку у виконавчому листі, виданому на підставі заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2022, ухваленого у справі за позовом ТОВ Сумитеплоенерго до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, правильно зазначивши: Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; згідно довідки Міністерства доходів та зборів від 30.11.2021 надати РНОКПП неможливо, оскільки боржник з такими реєстраційними даними у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків не зареєстрований) , ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, буд. 10, ) судовий збір в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 грн. (р/р НОМЕР_3 , Сумське відділення АТ Альфа-банк , МФО 300346) , тобто по 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. з кожного . Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Сумського апеляційного суду. Ухвала набрала законної сили 12.01.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108106075) (а. п. 63) .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від. 21.06.2022 у справі № 592/14912/21, провадження № 2-п/592/10/23 заяву представниці відповідачки ОСОБА_2 адвоката Солошенко Людмили Євгенівни про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2022 у справі № 592/14912/21 було задоволено. Було ухвалено поновити строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2022. Було ухвалено скасувати заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.02.2022 у справі № 592/14912/21 та було ухвалено призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 15.08.2023 на 10:00. В судове засідання було ухвалено викликати сторони. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 21.06.2023 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/111823463) (а. с. 88, 89) .

09.11.2023 представниця відповідачки ОСОБА_2 адвокат Солошенко Людмила Євгенівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву у справі № 592/14912/21, із змісту якого вбачається, що 15.02.2022 Ковпаківським районним судом м. Суми було винесено заочне рішення про стягнення в солідарному порядку суми боргу за гаряче водопостачання на користь ТОВ Сумитеплоенерго сумі 54747, 47 грн. , що було скасовано ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми 21.06.2023. Вона направляє на адресу Ковпаківського районного суду м. Суми суду відзив на позову заяву. Вважає, що позовна заява необґрунтованою, невмотивованою, а тому не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що за договором про відступлення права вимоги № 31/03 від 31.03.2021 разом зі змінами ПАТ Сумське НВО відступило ТОВ Сумитеплоенерго право вимоги по оплаті фізичними особами (боржниками) грошових коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат. П. 2 додаткового договору № 1 від 31.03.2021 було викладено п. 1.3. договору відступлення прав право вимоги, згідно з яким право вимоги підтверджується зведеним реєстром заборгованості споживачів АТ Сумське НВО . Згідно з додатком № 2 до додаткового договору № 1 від 31.03.2021 договору відступлення права вимоги ПАТ Сумське НВО відступило право вимоги по оплаті заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води по особовому рахунку відповідачів. Відповідно до довідки міського єдиного інформаційно-розрахункового центру № 348/121899 відповідачі проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами з гарячого водопостачання, вчасно за отримані послуги не сплачують, у зв`язку з чим їхня заборгованість за період часу з 01.10.2005 до 31.03.2021 складає 49846 грн. 37 коп. . За період часу 01.04.2021 до 30.09.2021 послугу з гарячого водопостачання надавало ТОВ Сумитеплоенерго . Заборгованість за даний період складає 4901 грн.10 коп. . Вся загальна суму боргу становить 54747 грн. 47 коп. . Заборгованість, що стягується, підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку за період часу з 01.10.2005 до 30.09.2021. Представниця позивача вказує на те, що, оскільки відповідачі ухиляються від сплати заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, вона вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ Сумитеплоенерго заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води в розмірі 54747,47 грн. , інфляційне збільшення боргу в сумі 1287,03 грн. Та 3 % річних в сумі 504,64 грн. , всього 56539,14 грн. , а також стягнути в дольовому порядку з відповідачів на користь ТОВ Сумитеплоенерго витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. . Відповідачка ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки вона дійсно зареєстрована за адресою вказаною в позові, але з 2005 року у вказаній квартирі не проживає, оскільки, станом на 2005 рік її батьки розлучились та вона разом зі своєю матір`ю переїхала проживати в квартиру до своєї бабусі, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживала до того моменту, поки не вийшла заміж. З моменту укладення шлюбу відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , в квартирі, де зареєстрований її чоловік, що підтверджується копією паспорту чоловіка ОСОБА_3 з відміткою про місце його реєстрації саме за вказаною адресою, копією свідоцтва про шлюб від 12.07.2014 та копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час відповідачка має стан вагітності, що підтверджується копією консультативного висновку спеціаліста від 29.05.2023, що вкотре підтверджує факт проживання відповідачки разом зі своїм чоловіком, що був доданий до заяви про перегляд заочного рішення. Відповідачці ОСОБА_2 не було відомо про те, що її батько відповідач по справі ОСОБА_1 , проживаючи у вказаній квартирі з 2005 року не сплачує за комунальні послуги, що існує борг та що в суді знаходиться відповідна справа. Жодні претензії від позивача на адресу відповідачки щодо наявності суми боргу не надходили. Що стосується заперечення проти позовних вимог позивача та докази, якими вони обґрунтовуються, то слід зазначити наступне. Позивач у позові зазначив про те, що заборгованість, що стягується, є заборгованістю за період часу з 01.10.2005 до 30.09.2021. Відповідачка ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на 2005 рік їй виповнилось лише дванадцять років та в силу приписів ч. 1 ст. 47 ЦПК України до 2011 року вона не мала цивільної процесуальної дієздатності, тобто не мала здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки, оскільки не досягла віку повноліття. Але, рішення суду про стягнення вказаної суми боргу за вказаний період не може бути прийнято, оскільки згідно ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки, тобто сума боргу могла бути стягнута на момент звернення до суду за період часу з 30.09.2019 до 30.09.2021, а так само до вказаного в позові щодо стягнення штрафів та неустойки застосовується спеціальний строк позовної давності, що становить, за ст. 258 ЦК України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) . Щодо мотивів позову, за якими позивач вказує на ет, що за договором про відступлення права вимоги № 31/03 від 31.03.2021 разом зі змінами ПАТ Сумське НВО відступило ТОВ Сумитеплоенерго право вимоги по оплаті фізичними особами (боржниками) грошових коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат. П. 2 додаткового договору № 1 від 31.03.2021 було викладено п. 1.3. договору відступлення прав право вимоги, згідно з яким право вимоги підтверджується зведеним реєстром заборгованості споживачів АТ Сумське НВО . Згідно додатку № 2 до додаткового договору № 1 від 31.03.2021 договору відступлення права вимоги ПАТ Сумське НВО відступило право вимоги по оплаті заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води по особовому рахунку відповідачів, відповідачка зазначає наступне. Ст. ст. 76-81 ЦПК України встановлено, що є доказами в справі, а також встановлено обов`язок кожної сторони доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Вказане позивачем не підтверджено жодними належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки, суду не було надано документів, які б підтверджували наявність прав позивача на звернення до суду з позовом саме до цих відповідачів, оскільки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) . За загальним правилом, встановленим у ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Тобто, здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань) , а в розрізі конкретного (-их) зобов`язання (-нь) . Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із: - а) зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору; - б) умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Особливості уступлення права вимоги викладені в ст. ст. 512-519 ЦК України. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 910/7320/17, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути сплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76385332) . Ч. ч. 3, 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, якщо новий кредитор передає первісному кредитору грошові кошти за передані права, договір про відступлення права вимоги буде регулюватися як ст. ст. 512-519 ЦК України, так і відповідними положеннями про договір купівлі-продажу. Якщо первісний кредитор передає свої права новому кредитору безоплатно, то сторони мають керуватися відповідними положеннями про договір дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, якщо обома сторонами договору є суб`єкти господарювання, то такий договір буде вважатися господарським, а згідно ч. 3 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Предметом договору про відступлення права вимоги є певний обсяг прав первісного кредитора, які передаються новому кредитору (іншими словами, зміст права вимоги) . У зв`язку з цим, описуючи предмет, кредитору мали вказати зобов`язання, право вимоги за яким відступається (тобто назва та реквізити відповідного договору, що укладений з відповідачами) , та її обсяг і зміст прав, які передаються новому кредитору. В даному випадку, такі докази відсутні, а позивач посилається на зведений реєстр заборгованості споживачів АТ Сумське НВО , який не є договором, що укладений між АТ Сумське НВО та відповідачами, оскільки, такого договору не існувало взагалі. Зважаючи на положення ст. ст. 512-519 ЦК України умови договору про відступлення права вимоги мають містити умови про порядок, строки і сторону, відповідальну за письмове повідомлення боржника про відступлення права вимоги. За загальним правилом, кредитор (первісний або новий в залежності від досягнутої домовленості) повинен повідомити боржника про таку заміну, інакше новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а саме: -а) виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові буде вважатися належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України) ; б) боржник матиме право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ч. 2 ст. 518 ЦК України) . З викладених норм чинного законодавства слідує, що невідомою на даний час залишається обставина щодо сторони, яка була зобов`язана повідомити відповідачів про заміну первісного кредитора; чи було здійснено таке письмове повідомлення боржника про відступлення права вимоги у встановленому законом порядку; чи містили умови договору між первісним кредитором та відповідачами умову про надання згоди на заміну кредитора без згоди відповідачів чи з їх згодою. У цьому контексті варто звернути увагу на правову позицію, яка викладена в постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/14716/17, відповідно до якої законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог. Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦК України. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема, визначених ч. 2 ст. 516 ЦК України та ч. 2 ст. 518 ЦК України (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74538885) . Договір про відступлення права вимоги має містити перелік, строки і порядок передачі новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення. Зазвичай первісний кредитор передає новому кредитору наступні документи: відповідний договір, специфікації, акти приймання-передачі робіт або послуг, товаророзпорядчі документи, рахунки тощо. Але, як слідує з позову, такі документи відсутні, а як наслідок, позивачем не було доведено його право на пред`явлення вимоги за цим позовом. Відповідачам не були представлені у встановленому законом порядку та строки докази переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За загальним правилом, що викладене в ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання таких доказів. З викладеного слідує, що позивачем не було представлено суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б надали змогу суду прийти до висновку для наявності підстав для задоволення позову, оскільки, в тому числі, як відомо відповідачці, кожного року, починаючи з квітня до листопаду кожного року, гаряче водопостачання в Курському мікрорайоні, в якому відповідачка зареєстрована, відсутнє. На підставі викладеного, вона констатує, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, не доведеними та не підлягають задоволенню, а тому відповідачка просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі (вхідний № 40198/23 від 09.11.2023) (а. с. 99-102) .

08.01.2024 представниця позивача за довіреністю ОСОБА_5 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що ТОВ Сумитеплоенерго (надалі позивач) було отримано відзив на позовну заяву у справі № 592/14912/21, з яким воно не погоджується з наступних підстав. 1) Щодо непроживання відповідачки в квартирі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно до ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Проте відповідач не звертався до позивача із заявами та не надавав ніяких документів про те, що не проживав за адресою надання послуг і не користувався послугами у зв`язку зі зміною місця проживання. Відповідно до ст. 37-1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні , ст. 16 Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні , Про захист персональних даних , Про адміністративні послуги , Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг , постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру до повноважень центру надання адміністративних послуг відносяться встановлення фактів, складання відповідних актів та видача довідок про фактичне місце проживання (проживання без реєстрації) . Проте, відповідачкою не було надано передбачених законом доказів проживання (довідки про фактичне місце проживання) в квартирі бабусі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , а також в квартирі, де зареєстрований іі чоловік, розташованій за адресою: АДРЕСА_3 . Надані копії свідоцтва про шлюб відповідачки, свідоцтва про народження дитини, консультаційний висновок лікаря не є неналежними, не достовірними та недостатніми доказами, оскільки не містять інформацію щодо предмета доказування, на їх підставі не можна встановити дійсні обставини справи, не дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Також, відповідачкою не було надано доказів перешкоджання користування квартирою та неможливістю отримання комунальних послуг в квартирі, по якій стягується заборгованість. В квартирі відсутній лічильник гарячої води і нарахування проводяться по нормі на двох зареєстрованих осіб відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 280 від 20.05.1997. 2) Щодо дійсності договору відступлення права власності та правомірності вимог. АТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання передало ТОВ Сумитеплоенерго вимоги по стягненню заборгованості по квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , по особовому рахунку № НОМЕР_1 за договором відступлення права вимоги № 31/03 від 31.03.2021 в розмірі 49846,37 грн. . Даний договір не оскаржувався та не визнавався недійсним, отже, він підтверджує правомірність стягнення заборгованості з відповідачів. Щодо повідомлення відповідачів про заміну кредитора у зобов`язанні. Розд. 2 договору відступлення права вимоги № 31/03 від 31.03.2021 передбачено спосіб повідомлення боржника про відступлення права вимоги, а саме: 2. Повідомлення боржника про відступлення права вимоги. 2.1. Первісний кредитор зобов`язаний в строк до 15.04.2021 письмово повідомити боржників про відступлення права вимоги по оплаті грошових коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої водії) , перелік яких наведений в додатку № 1, додатку № 2, у спосіб направлення боржникам платіжних документів для оплати спожитих послуг з постачання теплової енергії та гарячої води з інформаційним повідомленням про відступлення права вимоги, з реквізитами рахунків нового кредитора для сплати заборгованості. 2.2. Новий кредитор зобов`язаний в строк до 15.04.2021 письмово повідомити боржників про відступлення права вимоги по оплаті грошових коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) , перелік яких наведений в додатку № 1, додатку № 2, у спосіб направлення боржникам платіжних документів для оплати спожитих послуг з централізованого постачання гарячої води (постачання гарячої води) з інформаційним повідомленням про відступлення права вимоги. Отже, повідомлення про укладення договору відступлення права вимоги друкувались у квитанціях на оплату, які розносились споживачам щомісячно, у тому числі відповідачам. Також аналогічні повідомлення були розміщені на офіційних сайтах як первісного боржника, так нового боржника. До того ж, відповідач на дату складання відзиву на позовну заяву був вже достеменно обізнаний про укладення договору відступлення права вимоги, оскільки у травні 2023 ОСОБА_2 знайомилась з матеріалами виконавчого провадження. 3) Щодо строків позовної давності. Ст. ст. 257, 258 ЦК України встановлено загальний та спеціальні строки позовної давності. Згідно п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) , строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім того, Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 було внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та було доповнено новим п. 19, яким зазначено про те, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Постановою від 11.03.2020 № 211 на всій території України з 12.03.2020 було встановлено карантин, який продовжено до 30.04.2023, а Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 було запроваджено воєнний стан, який було продовжено до 19.02.2023. Отже, вказаними законами визначено, що на строк дії карантину, воєнного та надзвичайного стану, продовжується строк позовної давності. Оскільки, на момент подання даного позову діяв карантин, відтак строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом та стягнення заборгованості не сплив. Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд в постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21, де задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості, вказав, що у п. 12 розд. Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) . З урахуванням ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів вказана судова практика є обов`язковою для застосування при винесенні рішення. У випадку, якщо суд вважає, що вказані норми ЦК України, з урахуванням внесених Законом № 2120-ІХ змін, не підлягають застосуванню, то слід врахувати такі обставини справи. Тобто, враховуючи введений карантин і обмеження щодо строку передбачені Законом всі позовні вимоги, які заявлені за період, строк звернення до суду за якими спливає, починаючи з березня 2020 року, підлягають задоволенню. 4) Щодо нарахування фінансових санкцій. Відповідачка посилається на ст. 257 ЦК України, якою встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки. Проте, в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин роз`яснюється про те, що за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. В ст. 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність тривалістю у три роки. Оскільки застосування санкції у вигляді сплати 3 % річних не є неустойкою, підстав для застосування спеціальних (скорочених) строків відповідно до ст. 258 ЦК України немає. 5) Щодо поновлення строку на подачу відповіді на відзив. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Правила, які регламентують етапи і терміни подачі заяви на судовий розгляд спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і відповідність нормам, а саме, принципу правової визначеності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ganete de Goni v. Spain (Кан`єте де Гоньі проти Іспанії ) . Враховуючи вищезазначене, правила, що стосуються предмета спору чи застосування цих правил, не повинні перешкоджати сторонам у отриманні доступного судового захисту (рішення Європейського суду з прав людини у справах Miragall Escolano v. Spain (Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії ) ; Zvolsky and Zvolska v. the Czech Republic (Звольський та Звольська проти Чехії ) . Принцип рівності сторін у процесі у розумінні справедливого балансу між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони (рішення у справах Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands від 27.10.1993, п. 33, Ankerl v. Switzerland від 23.10.1996, п. 38, Надточій проти України від 15.10.2008, п. 26) . З огляду на завдання судового провадження, необхідність забезпечення сторонам реального доступу до правосуддя, надання розумного (достатнього) строку для вчинення певних процесуальних дій, повного та всебічного розгляду справи, відповідач просить визнати поважними причини пропуску строку подачі відзиву на позовну заяву, з огляду на те, що підприємство відповідача працює в умовах воєнного стану, масштабних повітряних тривог, були створені перешкоди для своєчасної реалізації відповідачем, передбаченого права на захист, а також враховуючи те, що відповідачу знадобився додатковий час на опрацювання документів за значний період з 2005 до 2021 року, тому вона просила вважати поважною причину пропуску строку на подачу відповіді на відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів. Також, позивачем додатково будуть подані докази, які не знаходяться у нього. Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідачем не спростовані обставини, на підставі яких ґрунтується позовні вимоги та не доведені обставини, на які посилається відповідач (вхідний № 603 від 08.01.2024) (а. с. 114, 115) .

08.01.2024 представниця відповідачки ОСОБА_2 адвокат Солошенко Людмила Євгенівна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на відповідь на відзив у справі № 592/14912/21, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться вказана справа, в якій позивачем, в порушення процесуальних строків, було направлено відповідь на відзив. Представниця відповідачки Юхименко А. О. направляє на адресу Ковпаківського районного суду м. Суми заперечення на відповідь на відзив та має зазначити наступне. Щодо не проживання відповідачки в кв. АДРЕСА_4 представницею позивача було здійснено посилання на норми ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги . Але, вказаний позивачем закон набув чинності 10.12.2017, тобто, в той час, як відповідачка у вказаній квартирі не проживала вже протягом 12 років, тобто з 2005 року, оскільки, станом на 2005 рік її батьки розлучились та вона разом зі своєю матір`ю переїхала проживати в квартиру до своєї бабусі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживала до того моменту, поки не вийшла заміж. З моменту укладення шлюбу в 2014 році відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі, де зареєстрований її чоловік, що підтверджено відповідними доказами, станом на 2005 рік взагалі мала вік 12 років та набула повноліття в 2011 році. Згідно ч. 1 ст. 25 ЦК України, визначено, що цивільна правоздатність це здатність фізичної особи мати цивільні права та обов`язки. Ст. 30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (віку повноліття) . З викладених норм матеріального права слідує, що відповідачка ОСОБА_2 до 2011року не мала цивільної дієздатності та не має обов`язку нести будь-яку відповідальність за невиконання обов`язків. В тому числі представниця позивача вказує на те, що відповідачкою не було надано доказів перешкоджання користування квартирою та неможливості отримання комунальних послуг в квартирі, по якій стягується заборгованість. Але, представницею позивача не було надано суду належних, допустимих та достовірних доказів про те, що такі послуги надавались взагалі, що дійсно існує відповідний борг та те, що відповідачка має нести відповідальність по такому боргу в повному обсязі, враховуючи вказані вище обставини та факти. Щодо дійсності договору відступлення права власності та правомірності вимог, то представниця позивача вказує на договір відступлення права власності, але такого юридичного поняття не існує це по-перше, а по-друге, ст. ст. 76-81 ЦПК України встановлено, що є доказами в справі, а також встановлено обов`язок кожної сторони доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Вказане представницею позивача не підтверджено жодними належними, допустимими та достовірними доказами, оскільки суду не було надано документів, які б підтверджували наявність прав позивача на звернення до суду з позовом саме до цих відповідачів, оскільки, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) . За загальним правилом, встановленим у ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язанням. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Тобто здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань) , а в розрізі конкретного (- их) зобов`язання (- нь) . Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із: а) зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору; б) умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Особливості уступлення права вимоги викладені в ст. ст. 512-519 ЦК України. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 910/7320/17, відступлення права вимоги є правочином (договором) , на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути сплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76385332) . Ч. ч. 3, 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, якщо новий кредитор передає первісному кредитору грошові кошти за передані права, тоді договір про відступлення права вимоги буде регулюватися як ст. ст. 512-519 ЦК України, так і відповідними положеннями про договір купівлі-продажу. Якщо первісний кредитор передає свої права новому кредитору безоплатно, то сторони мають керуватися відповідними положеннями про договір дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, якщо обома сторонами договору є суб`єкти господарювання, такий договір буде вважатися господарським, а згідно ч. 3 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь- якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Предметом договору про відступлення права вимоги є певний обсяг прав первісного кредитора, які передаються новому кредитору (іншими словами, зміст права вимоги) . У зв`язку з цим, описуючи предмет, кредитору мав вказати зобов`язання, право вимоги за яким відступається (тобто назва та реквізити відповідного договору, що укладений з відповідачами) , та її обсяг і зміст прав, які передаються новому кредитору. В даному випадку, такі докази відсутні, а позивач посилається на зведений реєстр заборгованості споживачів AT Сумське НВО , який не є договором, що укладений між AT Сумське НВО та відповідачами, оскільки, такого договору не існувало взагалі. Зважаючи на положення ст. ст. 512-519 ЦК України умови договору про відступлення права вимоги мають містити умови про порядок, строки і сторону, відповідальну за письмове повідомлення боржника про відступлення права вимоги. За загальним правилом, кредитор (первісний або новий в залежності від досягнутої домовленості) повинен повідомити боржника про таку заміну, інакше новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а саме: а) виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові буде вважатися належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України) ; б) боржник матиме право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ч. 2 ст. 518 ЦК України) . З викладених норм чинного законодавства слідує, що невідомою на даний час залишається обставина щодо сторони, яка була зобов`язана повідомити відповідачів про заміну первісного кредитора; чи було здійснено таке письмове повідомлення боржника про відступлення права вимоги у встановленому законом порядку; чи містили умови договору між первісним кредитором та відповідачами умову про надання згоди на заміну кредитора без згоди відповідачів чи з їх згодою. У цьому контексті варто звернути увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/14716/17, відповідно до якої законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог. Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦК України. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема, визначених ч. 2 ст. 516 ЦК України та ч. 2 ст. 518 ЦК України (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74538885) . Договір про відступлення права вимоги має містити перелік, строки і порядок передачі новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення. Зазвичай первісний кредитор передає новому кредитору наступні документи: відповідний договір, специфікації, акти приймання-передачі робіт або послуг, товаророзпорядчі документи, рахунки тощо. Але, як слідує з позову такі документи відсутні, а як наслідок, позивачем не було доведено його право на пред`явлення вимоги за цим позовом. Відповідачам не були представлені у встановленому законом порядку та строки доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За загальним правилом, що викладене у ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання таких доказів. З викладеного слідує, що представницею позивача не було надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б надали змогу суду прийти до висновку для наявності підстав для задоволення позову, оскільки, в тому числі, як відомо відповідачці, кожного року, починаючи з квітня до листопада кожного року, гаряче водопостачання в Курському мікрорайоні, в якому відповідачка зареєстрована, відсутнє. Посилання представниці позивача на те, що відповідачі в належний спосіб повідомлялись про заміну кредитора шляхом зазначення про такі обставини в квитанціях, не відповідає ні дійсності, ні правді, оскільки належних та допустимих доказів з цього приводу представницею позивача надано не було, а є голослівним. Щодо строків позовної давності та посилання позивача на карантинні обмеження, за наявності яких продовжуються строки позовної давності, то за ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки, тобто сума боргу могла бути стягнута на момент звернення до суду за період часу з 30.09.2019 до 30.09.2021, а так само до вказаного в позові щодо стягнення штрафів та неустойки застосовується спеціальний строк позовної давності, що становить за ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) . Представниця позивача не навела будь-яких обставин, що мали місце у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень щодо нього особисто, наявність яких суд міг би розглянути й оцінити як поважні причини пропуску строку звернення до суду, оскільки, позивач є юридичною особою, його діяльність не припинялась та не існувало об`єктивних причин та підстав пропуску строку позовної давності, що, в тому числі, представницею позивача жодним чином не підтверджено. Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з цивільним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними й допустимими доказами. Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в цивільному судочинстві виникнуть порушення прав учасників цивільного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки. Розумні строки в цивільному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом) , протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів) . Строк звернення до суду це проміжок часу після виникнення спору у цивільних відносинах, протягом якого особа має право звернутися до суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до суду будуть визнані неповажними, суд має відмовити в задоволенні позову. Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними й допустимими засобами доказування. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Поважною може бути визнано причину, яка має об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з позовом. В даному випадку, як слідує з позову, про порушення свого права позивач дізнався 31.03.2021, тобто під час дії карантинних заходів та з вказаного дня у позивача виникло право на звернення до суду. До вказаного часу, у колишнього кредитора можливо існувало право на звернення до суду, але такий кредитор не звернувся до суду, а отже не вважав порушеними свої права. Відповідно до Закону України від 18.06.2020 № 731-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (далі Закон від 18.06.2020 № 731-ІХ) п. 3 розд. XII Прикінцеві положення ЦПК України викладено у такій редакції: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) , суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом) , поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Відповідно до п. 2 розд. II Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розд. XII Прикінцеві положення ЦПК України в редакції Закону № 540-ІХ, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Закон від 18.06.2020 № 731-ІХ набрав чинності 17.07.2020. Отже, наведене свідчить про те, що продовження строків закінчилось 06.08.2020 та суд міг поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнав причини такого пропуску поважними і такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями. Тим більше, що станом на день набуття права вимоги 31.03.2021 позивачу було достовірно відомо про те, що згідно Закону від 18.06.2020 № 731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розд. XII Прикінцеві положення ЦПК України в редакції Закону № 540-ІХ, закінчились через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Сам факт існування певних карантинних обмежень не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, якщо такі обмеження об`єктивно не перешкоджали реалізувати своє право на звернення до суду у строки встановлені процесуальним законодавством України. Отже, сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2022 в рамках справи № 370/522/16-ц, провадження № 61-12678св21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102562574) . Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22, провадження № 11-107заі22 виклала правовий висновок щодо питання поновлення процесуального строку під час дії воєнного стану, який може бути застосовано і в даному випадку, оскільки, питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку; сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107354803) . Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. На час надходження позовної заяви до Ковпаківського районного суду м. Суми на всій території України діяв як карантин, а тому не могли бути нараховані відповідні пені та штрафи, а тим більше щодо стягнення штрафів та неустойки застосовується спеціальний строк позовної давності, що становить за ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік. Представниця позивача у відзиві вказала, що підприємство відповідача , але відповідачі не є підприємством, працює в умовах режиму воєнного стану, масштабних повітряних тривог, були створені перешкоди для своєчасної реалізації відповідачем права на захист, відповідачу знадобився додатковий час на опрацювання документів та просить вважати поважною причину пропуску строку на подачу відповіді на відзив та доданих документів . Вказане представницею позивача не узгоджується ні з заявленим позовом, а ні зі здоровим глуздом, бо позивач вже позиціонує себе як відповідача, а більш за все просто представник за довіреністю ОСОБА_5 скопіювала вказану фразу з якогось рішення суду чи клопотання та навела її у даній відповіді на відзив, при цьому обґрунтованих підстав та причин пропуску процесуального строку не навела та не надала доказів поважності причин пропуску такого строку. За таких обставин, відповідь на відзив позивача не спростовує твердження відповідачки ОСОБА_2 про пропуск строку позовної давності на звернення до суду з позовом; не спростовує факту звернення з позовними вимогами, що є необґрунтованими в частині підтвердження факту надання послуг та їх несплати, тим більше у віці відповідачки 12 років, а так само не підтверджено належними та допустимими доказами поважність причин пропуску звернення до суду з позовом та законні підстави нарахування штрафних санкцій, що тягне за собою відмову в задоволенні позовних вимог. Представлена суду копія переліку божників, право вимоги по яким АТ Сумське НВО відступає ТОВ Сумитеплоенерго , що є додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги від 31.03.2021 містить у переліку боржників за вказаним позовом до ОСОБА_1 , яка передається право вимоги, а саме: 19816,37 грн. , тобто ніяк не 56539,14 грн. . На підставі викладеного, вона просила в задоволенні позову ТОВ Сумитеплоенерго , що заявлені до ОСОБА_2 , відмовити в повному обсязі (вхідний № 666 від 08.01.2024) (а. с. 122-126) .

16.02.2024 представниця позивача за довіреністю Приходько Діана Валеріївна надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми пояснення, із змісту яких вбачається, що товариством з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго (надалі позивач) було отримано заперечення на відповідь на відзив. Позивач, користуючись правом, надає пояснення з посиланням на норми законодавства. 1) Щодо фактичного проживання відповідачки ОСОБА_2 за іншою адресою та неотримання комунальних послуг. У 2003 році Верховною Радою був прийнятий Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні , який ввів правило добровільної реєстрації громадян за місцем проживання або перебування. Функції реєстрації місця проживання на той час виконувала Державна міграційна служба України. 02.03.2016 Кабінет Міністрів України затвердив Постанову № 207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання , згідно якій функції реєстрації отримали виконавчі органи місцевої влади. П. 3 Правил № 207 встановлено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Внаслідок такої реєстрації видаються довідки встановленої форми додатки 13, 16 Правил № 207. З 01.12.2021 набрав чинності Закон України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні (Закон № 1871-IX) , який регулює відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні і також встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону № 1871-ІХ витяг із реєстру територіальної громади це документ у паперовій або електронній формі, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час формування витягу. Водночас, положеннями п. 2 розд. VI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1871-ІХ передбачено, що для підтвердження інформації про місце проживання (перебування) , зареєстроване до набрання чинності цим Законом, особа може подавати відомості про місце проживання, що були внесені до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки, витягу з реєстру територіальної громади. У зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 07.02.2022 Постанови № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру . Внаслідок чого довідка про реєстрацію місця проживання особи, а також довідка про зняття з реєстрації місця проживання, форми яких були наведені у додатках 13, 16 відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207, також втратили чинність. Також, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1111 було затверджено Правила оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України. Відповідно до п. 1 цих Правил, тимчасове посвідчення громадянина України це документ, який посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України. На зворотній бік тимчасового посвідчення громадянина України вносяться відомості про місце проживання (абз. 1 п. 8 Правил) . Своєю чергою, механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи регулює Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Абз. 2 п. 1 цього Порядку № 509 визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Таким чином, для підтвердження інформації про задеклароване (зареєстроване) місце проживання (перебування) особа подає один з таких документів: - витяг із реєстру територіальної громади; - паспорт громадянина України, виготовлений у формі книжечки; - тимчасове посвідчення громадянина України, - довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи з вказанням строку проживання за іншою адресою. Проте, відповідачкою не були надані документи, встановлені чинним законодавством для підтвердження факту проживання за іншою адресою та неотримання нею послуг з постачання гарячої води, у зв`язку з чим заперечення щодо позовних вимог в цій частині необґрунтовані. 2) Щодо обов`язку споживачів повідомляти про зміни. 09.11.2017 Верховною Радою було прийнято Закон України Про житлово-комунальні послуги . Ст. 7 вказаного закону передбачено обов`язок споживача інформувати виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Як вбачається з доказів, про фактичне проживання за іншою адресою відповідачка не повідомляла ні ПАО Сумське НВО , ні позивача, документів на підтвердження даних обставин вона суду не надала. Тому нарахування за комунальні послуги здійснювались на підставі наявної у ПАО Сумське НВО та у позивача інформації по зареєстрованим особам. Враховуючи наведене, представниця позивача вважає, що відповідачами не виконувались вимоги закону щодо оплати послуг з постачання гарячої води, щодо повідомлення про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у квартирі, не було надано доказів про фактичне проживання за іншою адресою не спростовані, тому нарахування за послуги здійснені правомірно на підставі наявних документів і підлягають задоволенню (вхідний № 6217/24 від 16.02.2024) (а. с. 135-137) .

В судове засідання, призначене до розгляду на 01.10.2025 на 13:00 сторони, представники сторін не прибули, були належним чином повідомлені про день та час розгляду справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом було встановлено, що представниця позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що за договором про відступлення права вимоги № 31/03 від 31.03.2021 разом зі змінами ПАТ Сумське НВО відступило ТОВ Сумитеплоенерго право вимоги по оплаті фізичними особами (боржниками) грошових коштів за послуги з централізованого постачання гарячої води, а також пені, 3 % річних та інфляційних втрат. П. 2 додаткового договору № 1 від 31.03.2021 викладено п. 1.3. договору відступлення прав право вимоги, згідно якому право вимоги підтверджується зведеним реєстром заборгованості споживачів АТ Сумське НВО . Згідно додатку № 2 до додаткового договору № 1 від 31.03.2021 договору відступлення права вимоги ПАТ Сумське НВО відступило право вимоги по оплаті заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води по особовому рахунку відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту довідки міського єдиного інформаційно-розрахункового центру № 348/121899 відповідачі проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , користуються послугами з гарячого водопостачання, вчасно за отримані послуги не сплачують, у зв`язку з чим їхня заборгованість за період часу з 01.10.2005 до 31.03.2021 складає 49846 грн. 37 коп. . За період часу з 01.04.2021 до 30.09.2021 послугу з гарячого водопостачання надавало ТОВ Сумитеплоенерго , заборгованість за даний період складає 4901 грн. 10 коп. . Вся загальна суму боргу становить 54747 грн. 47 коп. . Заборгованість, що стягується, підтверджується оборотною відомістю по особовому рахунку за період часу з 01.10.2005 до 30.09.2021.

Представницею відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Солошенко Л. Є. було надано суду відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, з яких слідує та встановлено судом, що ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки, вона дійсно, на момент звернення позивача до суду з позовом була зареєстрована за адресою вказаною в позові, але з 2005 року у вказаній квартирі не проживає, оскільки, станом на 2005 рік її батьки розлучились та вона разом зі своєю матір`ю переїхала проживати в квартиру до своєї бабусі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в якій проживала до того моменту, поки не вийшла заміж.

З моменту укладення шлюбу відповідачка проживає за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі, де зареєстрований її чоловік, що підтверджується копією паспорту чоловіка ОСОБА_3 з відміткою про місце його реєстрації саме за вказаною адресою, копією свідоцтва про шлюб від 12.07.2014 та копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На час направлення відзиву на позов відповідачка мала стан вагітності, що підтверджується копією консультативного висновку спеціаліста від 29.05.2023, що підтверджує факт проживання відповідачки разом зі своїм чоловіком.

Відповідачці ОСОБА_2 не було відомо про те, що її батько відповідач по справі ОСОБА_1 , проживаючи у вказаній квартирі з 2005 року, не сплачує за комунальні послуги, що існує борг та що в суді знаходиться відповідна справа. Жодні вимоги від позивача на адресу відповідачки щодо наявності суми боргу не надходили.

Представницею відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Солошенко Л. Є. було надано суду копію свідоцтва про народження відповідачки ОСОБА_2 , зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак станом станом на 2005 рік їй виповнилось лише дванадцять років, а тому, в силу приписів ч. 1 ст. 47 ЦПК України, до 2011 року вона не мала цивільної процесуальної дієздатності, тобто вона не мала здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки, оскільки не досягла віку повноліття.

Крім того, представниця відповідачки ОСОБА_2 адвокат Солошенко Л. Є. просила застосувати строк позовної давності, який відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки, а тому вона вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення суми боргу за постачання гарячої води за період з 2005 року є необґрунтованими. Аналогічна позиція зазначена представницею відповідачки щодо щодо стягнення штрафів та неустойки, оскільки застосовується спеціальний строк позовної давності щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) , передбачений ст. 258 ЦК України, а саме: спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) .

Представниця відповідачки вважає, що право вимоги не може підтверджуватись зведеним реєстром заборгованості споживачів АТ Сумське НВО .

Ст. ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що є доказами в справі, а також встановлено обов`язок кожної сторони доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Дослідивши докази в справі, надані представницями позивача та представницею відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Солошенко Л. Є. , суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Цивільна правоздатність це здатність мати цивільні права й обов`язки (ч. 1 ст. 25 ЦК України) , яка визнається за всіма фізичними особами. Правоздатність виникає з моменту народження людини та припиняється її смертю.

Цивільна дієздатність фізичної особи це здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ст. 30 ЦК України) .

У відповідності до ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) .

За ч. 1 ст.47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

З викладених норм законодавства та досліджених судом доказів вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 в період часу з 2005 року до 24.01.2011 не мала цивільної дієздатності та не мала цивільної процесуальної правоздатності.

Згідно ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки.

В свою чергу, представницею позивача було заявлено позовні вимоги про стягнення суми боргу за період часу з 2005 року до 2021 року і в процесі розгляду справи судом, представницею позивач позовні вимоги не змінювались та не уточнювались.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В свою чергу, ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони.

Представницею позивача не спростована правова позиція відповідачки ОСОБА_2 щодо відсутності у неї в період часу з 2005 року до 24.01.2011 цивільної процесуальної дієздатності, а також нею не було надано суду доказів, які б підтверджували позовні вимоги позивача про стягнення суми боргу за період часу з 2005 року до 2021 року, з врахуванням вимог ст. 257 ЦК України. Заява про поновлення строку на звернення до суду з позовом не надходила, як і не було надано суду розрахунку заборгованості за період в межах строку позовної давності.

Представницею позивача не було надано суду копію договору про надання послуг з постачання гарячої води, укладеного між відповідачами та ПАТ Сумське НВО , який є первісним від договору про відступлення права вимоги № 31/03 від 31.03.2021 разом зі змінами, укладеного між ПАТ Сумське НВО , відступило право вимоги ТОВ Сумитеплоенерго .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) .

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З викладених норм ЦК України вбачається, що, здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань) , а у розрізі конкретного (- их) зобов`язання (- нь). Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із: а) зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору; б) умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Особливості уступлення права вимоги викладені в ст. ст. 512-519 ЦК України.

Згідно з законодавством, зокрема, ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів , висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які використовують у своїй діяльності відповідний нормативно-правовий акт. Це означає, що інші суди при розгляді справ повинні враховувати ці висновки, щоб забезпечити однакове застосування закону в подібних ситуаціях. Обов`язковість висновків Верховного Суду полягає в тому, що вони мають враховуватися при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 910/7320/17, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76385332) .

Ч. ч. 3, 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, якщо новий кредитор передає первісному кредитору грошові кошти за передані права, договір про відступлення права вимоги буде регулюватися як ст. ст. 512-519 ЦК України, так і відповідними положеннями про договір купівлі-продажу.

Якщо первісний кредитор передає свої права новому кредитору безоплатно, то сторони мають керуватися відповідними положеннями про договір дарування.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, якщо обома сторонами договору є суб`єкти господарювання, такий договір буде вважатися господарським, а згідно ч. 3 ст. 180 ГК України, при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Предметом договору про відступлення права вимоги є певний обсяг прав первісного кредитора, які передаються новому кредитору (іншими словами, зміст права вимоги) . У зв`язку з цим, описуючи предмет, кредитору мав вказати зобов`язання, право вимоги за яким відступається (тобто назва та реквізити відповідного договору, що укладений з відповідачами) , та її обсяг і зміст прав, які передаються новому кредитору.

З викладеного слідує, що представницею позивача не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження права на звернення до суду з цим цивільним позовом, оскільки суду не було надано первісний договір, зі змісту якого можна дійти висновку про наявність такого права.

Зведений реєстр заборгованості споживачів АТ Сумське НВО не є договором, укладеним між АТ Сумське НВО та відповідачами, в розумінні вимог ст. 626 ЦК України.

Ст. ст. 512-519 ЦК України встановлено, що умови договору про відступлення права вимоги мають містити умови про порядок, строки і сторону, відповідальну за письмове повідомлення боржника про відступлення права вимоги.

За загальним правилом, кредитор (первісний або новий в залежності від досягнутої домовленості) повинен повідомити боржника про таку заміну, інакше новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а саме: а) виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові буде вважатися належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України) ; б) боржник матиме право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання (ч. 2 ст. 518 ЦК України) .

Представницею позивача не було надано суду доказів про повідомлення боржників про заміну кредитора, як того вимагає чинне законодавство, зокрема, непідтвердженою є обставина щодо сторони, яка була зобов`язана повідомити відповідачів про заміну первісного кредитора; чи було здійснено таке письмове повідомлення боржника про відступлення права вимоги у встановленому законом порядку; чи містили умови договору між первісним кредитором та відповідачами умову про надання згоди на заміну кредитора без згоди відповідачів чи з їх згодою.

В постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/14716/17 викладена правова позиція, відповідно до якої законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог. Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦК України. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516 ЦК України та ч. 2 ст. 518 ЦК України (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74538885) .

Договір про відступлення права вимоги має містити перелік, строки і порядок передачі новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються, та інформації, яка є важливою для їх здійснення.

Зазвичай, первісний кредитор передає новому кредитору наступні документи: відповідний договір, специфікації, акти приймання-передачі робіт або послуг, товаророзпорядчі документи, рахунки тощо.

Представницею позивача не було надано суду доказів про повідомлення відповідачів у встановленому законом порядку та строки про перехід до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Посилання представниці позивача на те, що відповідачі в належний спосіб були повідомлені про заміну кредитора шляхом зазначення про такі обставини в квитанціях, не відповідає дійсності оскільки, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної позиції представницею позивача суду надано не було.

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання таких доказів.

Ст. 257 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки.

У відповідності до ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) .

Представницею позивача не наведено будь-яких обставин, що мали місце у зв`язку із запровадженням карантинних обмежень щодо нього особисто, наявність яких суд міг би розглянути й оцінити як поважні причини пропуску строку звернення до суду, оскільки, позивач є юридичною особою, його діяльність не припинялась та не існувало об`єктивних причин та підстав пропуску строку позовної давності, що, в тому числі, жодним чином не підтверджено.

Поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з цивільним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними й допустимими доказами.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їх дотримання в цивільному судочинстві виникнуть порушення прав учасників цивільного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в цивільному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом) , протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів) .

Строк звернення до суду це проміжок часу після виникнення спору у цивільних відносинах, протягом якого особа має право звернутися до суду із заявою за вирішенням цього спору та захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до суду будуть визнані неповажними, суд має відмовити в задоволенні позову.

Причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними й допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. Поважною може бути визнано причину, яка має об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з цивільним позовом.

В даному випадку, як вбачається з позовної заяви, про порушення свого права позивач дізнався 31.03.2021, тобто під час дії карантинних заходів та з вказаного дня у позивача виникло право на звернення до суду.

Але, представницею позивача не було надано суду доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом, починаючи з 2005 року, зокрема, колишнім кредитором, з чого суд робить висновок про те, що колишній кредитор не вважав порушеними свої права.

Відповідно до Закону України від 18.06.2020 № 731-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) п. 3 розд. XII Прикінцеві положення ЦПК України викладено у такій редакції: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) , суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом) , поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними та такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Відповідно до п. 2 розд. ІІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розд. XII Прикінцеві положення ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Закон від 18.06.2020 № 731-ІХ набрав чинності 17.07.2020. Отже, наведене свідчить про те, продовження строків закінчилось 06.08.2020 та суд міг поновити процесуальний строк як до запровадження, так і після закінчення карантину, якщо визнав причини такого пропуску поважними та такими, що зумовлені запровадженими обмеженнями.

Станом на день набуття права вимоги 31.03.2021 позивачу було достовірно відомо про те, що згідно Закону від 18.06.2020 № 731-ІХ процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 розд. XII Прикінцеві положення ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчились через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Сам факт існування певних карантинних обмежень не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, якщо такі обмеження об`єктивно не перешкоджали реалізувати своє право на звернення до суду у строки встановлені процесуальним законодавством України.

Отже, сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями та були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2022 у справі № 370/522/16-ц, провадження № 61-12678св21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/102562574) .

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.11.2022 у справі № 990/115/22, провадження № 11-107заі22 виклала правовий висновок щодо питання поновлення процесуального строку під час дії воєнного стану, який може бути застосовано і в даному випадку, оскільки, питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку; сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107354803) .

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

На час надходження позовної заяви до Ковпаківського районного суду м. Суми на всій території України діяв карантин, а тому не могли бути нараховані відповідні пені та штрафи, а тим більше щодо стягнення штрафів та неустойки застосовується спеціальний строк позовної давності, що становить за ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що представницею позивача не було доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги та не було спростовано твердження представниці відповідачки ОСОБА_2 адвоката Солошенко Л. Є. про пропуск строку позовної давності на звернення до суду з позовом, а також не було спростовано факту звернення з позовними вимогами, що є необґрунтованими в частині підтвердження факту надання послуг та їх неоплати; не було спростовано твердження відповідачки про відсутність у неї в період часу з 2005 року до 24.01.2011 цивільної процесуальної дієздатності, а так само не було підтверджено належними та допустимими доказами поважність причин пропуску звернення до суду з позовом та законність підстав нарахування штрафних санкцій, що тягне за собою відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові на позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259, 265, 268, 272 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю Сумитеплоенерго до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Головуючий: І.Г. Бичков