Провадження №22-ц/812/1976/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача адвоката Крупінської Н.Л., відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №147/309/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке ухвалив Інгульський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Коваленка Ігоря Володимировича у приміщенні цього суду 16 липня 2025 року, повний текст складено того ж дня, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

у с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Позовна заява, мотивована тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18 травня 2017 року. Вони є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Донька ОСОБА_3 проживає з позивачем, та він самостійно займається її вихованням та повним утриманням. Син ОСОБА_4 проживає з відповідачкою, на користь якої позивач щомісячно сплачує аліменти. 15 лютого 2019 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . У них народилось двоє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 грудня 2019 року позивача звільнено від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 та змінено розмір аліментів, стягнутих на утримання сина ОСОБА_4 до 1/5 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на викладене, а також на те, що його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує щомісячний дохід в розмірі 860,00 грн., що свідчить про суттєву зміну його матеріального стану, позивач просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на утримання ОСОБА_4 до 1/7 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно

Рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Змінено розмір аліментів, стягнених з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 грудня 2019 року по цивільній справі №489/2261/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та зміну розміру аліментів (провадження №2/489/1452/19).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/7 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом міста Миколаєва по цивільній справі №489/2261/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та зміна розміру аліментів (провадження №2/489/1452/19).

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки після винесення Ленінським районним судом міста Миколаєва 09 грудня 2019 року рішення про зміну розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , сімейний стан позивача змінився, в нього народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а його дружина ОСОБА_5 продовжує перебувати у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, суд вважав доцільним зменшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку (доходу) до 1/7 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, суд припустився порушень норм матеріального права, а тому просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач ввів суд першої інстанції в оману, оскільки їх донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15 березня 2022 року перебуває за межами України, зокрема у Швейцарії, тобто з позивачем не проживає та не знаходиться на його утриманні, що підтверджується листом Державної прикордонної служби від 09 квітня 2025 року. Також з 01 вересня 2021 року остання була зарахована до Волинського обласного ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою імені Героїв Небесної Сотні та була відрахована з навчального закладу за власним бажанням 17 жовтня 2022 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Крупінська Н.Л. просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідачки без задоволення. Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції детально проаналізував наявні у справі докази, а відношення відповідачки до доказів, поданих до суду позивачем, які покладені в основу прийнятого рішення носить виключно формальний та суб`єктивний характер.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки, представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 25 листопада 2006 року та розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва 18 травня 2017 року (справа № 489/5572/16-ц). Вони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №3787, та НОМЕР_2 , актовий запис №2575 (а.с 21, 15, 16).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09 листопада 2018 року №1079 «Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » визначено місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим Корабельним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №40, 15 лютого 2019 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 17).

У шлюбі з ОСОБА_5 у подружжя народилися: ІНФОРМАЦІЯ_5 - син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Заводським у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №738 (а.с. 19), та ІНФОРМАЦІЯ_6 син ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим Луцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1212 (а.с. 18).

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 09 грудня 2019 року ОСОБА_2 звільнено від сплати аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , присуджених на користь ОСОБА_1 судовим наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2017 року у справі № 489/4574/17, починаючи з 09 листопада 2018року, змінено розмір аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , присуджених судовим наказом Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19 жовтня 2017 року у справі № 489/4574/17, стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення повноліття дитиною (а.с. 6-10).

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_6 №685/301/202/пс від 01 лютого 2025 року ОСОБА_2 є військовослужбовцем та його дохід за період з січня 2024 року по грудень 2024 року включно склав 767720,67 грн., за цей період ним було сплачено аліменти у загальному розмірі 144305,12 грн. (а.с. 28).

Як вбачається з довідки Військової частини НОМЕР_6 №685/301/215/пс від 04 лютого 2025 року на утриманні ОСОБА_2 знаходиться сім`я у складі: дружина ОСОБА_5 ; донька ОСОБА_3 ; син ОСОБА_6 ; син ОСОБА_7 (а.с. 29).

З відомостей з Державного реєстру фізичних осібплатників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 03 лютого 2025 року вбачається, що ОСОБА_5 за з 1 кварталу по 4 квартал 2024 року жодного доходу, крім соціальних виплат не отримувала (а.с. 31).

Звертаючись з цим позовом, ОСОБА_2 просив про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_8 , з 1/5 частки до 1/7 частки від усіх видів доходу (заробітку), посилаючись на зміну його сімейного стану, а саме народження та перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, а також дружини ОСОБА_5 через догляд за дитиною до досягнення трьох років, а також суттєву зміну через наведені обставини матеріального стану.

Суд, задовольняючи позов, виходив із доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на належно, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, досліджених доказах, повно та всебічно встановлених обставинах справи, яким дана відповідна правова оцінка.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частинами 1-2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до наведеної норми права підставою для зменшення розміру аліментів може бути таке погіршення майнового стану, стану здоров`я, зміна сімейного стану платника аліментів, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 174, частини 1 статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування у позовній заяві, а в силу вимог частини 2 статті 83 ЦПК України позивач подає докази разом з поданням позовної заяви.

Суд в силу вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведені положення закону, зміст позовних вимог, предмет доказування у справі, яка переглядається, позивач мав довести, а суд перевірити наявність достатніх підстав для зменшення розміру аліментів, зокрема, зміну сімейного стану, матеріального стану, погіршення стану здоров`я платника аліментів або наявність інших підстав, які унеможливлюють сплату аліментів на користь відповідачки у раніше визначеному судом розмірі.

Наведеними доказами, які досліджені судом першої інстанції, підтверджено, що на день ухвалення оскаржуваного рішення суду у позивача на утриманні, окрім спільного з відповідачкою сина ОСОБА_8 , перебувають двоє малолітніх дітей. Додатково долученими в суді апеляційної інстанції доказами (відповіддю Баварського бізнес-освітнього центру Професійно-технічного училища Вінтертур від 01 вересня 2025 року) підтверджено, що повнолітня донька сторін ОСОБА_3 продовжує навчання, не досягла 23 років, а тому за вимогами статті 199 СК України має право на утримання батьками.

Також в силу положень статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності, а також від чоловіка батька дитини - до досягнення дитиною трьох років незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Тому дружина позивача, яка доглядає дитину до досягнення трьох років (сина ОСОБА_9 ), теж перебуває на утриманні свого чоловіка.

За такого цілком очевидним є те, що у зв`язку із змінами у сімейному стані позивача збільшенням кількості утриманців-членів сім`ї до чотирьох осіб, відбулися зміни у його матеріальному становищі.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїх постановах від 19 червня 2024 року у справі №686/22677/23, від 27 листопада 2024 року у справі №613/1404/23 Верховний Суд зазначив, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та відхиляє аргументи апеляційної скарги, які правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують.

Так, апеляційний суд не приймає посилання відповідачки на те, що позивач ввів в оману суд щодо перебування у нього на утриманні доньки ОСОБА_10 , оскільки на день звернення до суду з позовом 26 лютого 2025 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , була неповнолітньою і за рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09 листопада 2018 року №1079 «Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » місце проживання ОСОБА_3 було визначено разом з батьком ОСОБА_2 , а тому перебувала на утриманні останнього. Також апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 продовжує навчання, у зв`язку з чим має право на утримання. Доказів, що таке утримання на час ухвалення рішення, яке оскаржується, здійснює інша особа, матеріали справи не містять. До того ж навіть тимчасове проживання дитини не з батьком не виключає факт перебування доньки на його утриманні, доки не доведено протилежне.

Виходячи з викладеного та положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду постановлено з правильним застосуванням положень матеріального права та відповідно до вимог процесуального закону, а тому відсутні підстави для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні передбачені законом підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.В. Крамаренко

Л.М. Царюк

____________________________________________

Повна постанова виготовлена 21 жовтня 2025 року