Справа №203/1516/24
Провадження №2/0203/98/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Гапоновій К.В.,

з участю:

-відповідача ОСОБА_1 ;

-представниці відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царєйкін Михайло Самуїлович, про визнання заповіту недійсним,

у с т а н о в и в:

1. 26 березня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царєйкін М.С., про визнання заповіту недійсним. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_4 . За життя (22.09.2023 року) останній склав заповіт на все майно на користь відповідача. На думку позивача, його батько склав заповіт, не усвідомлюючи значення своїх дій, оскільки тяжко хворів. Крім того, у заповідача не було паспорта, оскільки він його загубив. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання складеного заповіту недійсним (а.с.а.с. 1 3).

2. 11 липня 2024 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що батько сторін дійсно хворів, але був психічно здоровий. Позивачем при цьому не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявленого ним позову (а.с.а.с. 45, 46).

3. 27 січня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 151).

4. 30 квітня 2025 року суд за клопотанням позивача призначив у справі посмертну судово-психіатричну експертизу з метою встановлення психічного стану спадкодавця на час складання оспореного заповіту (а.с. 167).

5. 15 серпня 2025 року Дніпровською філією судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» було складено висновок судово-психіатричного експерта №33-П, згідно з яким встановити діагноз та визначити психічний стан спадкодавця на момент складання та підписання заповіту 22.09.2023 неможливо у зв`язку із суперечливістю відомостей, які містяться в медичній документації про його психічний стан.

6. Позивач, його представник до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином. У попередніх судових засіданнях представник позивача пояснював, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_4 . За життя (22.09.2023 року) останній склав заповіт на все майно на користь відповідача. На думку позивача, його батько склав заповіт, не усвідомлюючи значення своїх дій, оскільки тяжко хворів, що свідчить про недійсність складеного заповіту. Крім того, про викладене додаткове свідчить і те, що у нотаріальній справі з посвідчення заповіту міститься копія паспорту ОСОБА_4 у вигляді книжки, хоча останній мав паспорт громадянина України у вигляді ID-картки.

7. Зважаючи на тривалість розгляду справи, а також те, що всі докази у справі були отримані та вивчені за безпосередньої участі представника позивача, керуючись приписами частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), суд дійшов висновку про можливість закінчення розгляду справи за відсутності останнього.

8. Відповідач, його представниця у судових засіданнях заперечували проти позову, пояснивши, що батько сторін дійсно хворів, але був психічно здоровий. Позивачем при цьому не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявленого ним позову. Спадкодавець дійсно отримав паспорт громадянина України у вигляді ID-картки, але згодом знайшов свій старий паспорт, який і використав при складанні заповіту.

9. Третя особа до суду не з`явилася, була повідомлена належним чином.

10. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заявлений у справі позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

11. Судом встановлено, що сторони доводяться дітьми ОСОБА_4 (а.с.а.с. 28-звор., 31-звор.).

12. 22 вересня 2023 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів все належне йому майно відповідачеві. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. і зареєстрований у реєстрі під №781 (а.с.а.с. 90, 91).

13. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с. 6).

14. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі ЦК) заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яке містить волю щодо належного їй майна та інших прав і обов`язків.

15. Заповіт є одностороннім правочином, який набуває юридичної сили після смерті заповідача. Заповіт має бути складений у письмовій формі та, за загальним правилом, посвідчений нотаріусом для забезпечення його дійсності.

16. Згідно з частинами 1 3 статті 1247 ЦК заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу.

17. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 215 ЦК, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

18. Частиною 2 статті 1257 ЦК визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

19. За приписами частини 1 статті 225 ЦК (на якій побудовано заявлений позов) правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

20. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

21. Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

22. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 105 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК.

23. Висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

24. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

25. Статтею 3 Закону України від 22.02.2000 №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

26. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 у справі №496/4851/14-ц (провадження №61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною 1 статті 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

27. 30 квітня 2025 року суд за клопотанням позивача призначив у справі посмертну судово-психіатричну експертизу з метою встановлення психічного стану спадкодавця на час складання оспореного заповіту.

28. 15 серпня 2025 року Дніпровською філією судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» було складено висновок судово-психіатричного експерта №33-П, згідно з яким встановити діагноз та визначити психічний стан спадкодавця на момент складання та підписання заповіту 22.09.2023 неможливо у зв`язку із суперечливістю відомостей, які містяться в медичній документації про його психічний стан.

29. Зважаючи на викладене, з урахуванням презумпції психічного здоров`я фізичної особи та недоведеності абсолютної неспроможності спадкодавця в момент складення оспорюваного заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення та надавши оцінку наявним у справі доказам, доходить висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 225 ЦК, для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

30. Сам по собі факт хвороби заповідача не є достатнім доказом його неспроможності розуміти значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту та не спростовує презумпцію психічного здоров`я.

31. Аналізуючи довід позивача щодо відсутності у спадкодавця паспорту на час складання заповіту, суд виходить з такого.

32. Так, згідно з матеріалами нотаріальної справи з посвідчення оспореного заповіту заповідач дійсно надав нотаріусу паспорт громадянина України у вигляді книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 92).

33. При цьому матеріали справи свідчать про те, що 09.08.2022 ОСОБА_4 виявив зникнення свого паспорту, у зв`язку з чим звертався до органів поліції і в решті 19.08.2022 одержав паспорт громадянина України у вигляді ID-картки (а.с.а.с. 7, 97, 98).

34. Пояснюючи вказану обставину відповідач та його представниця зазначили, що спадкодавець згодом знайшов загублений паспорт, який і був використаний ним при посвідченні нотаріусом заповіту.

35. Сама по собі ця обставина не є і не може бути достатнім доказом недійсності складеного правочину, тим паче, що жодного належного та допустимого доказу складання цього заповіту не ОСОБА_4 , а іншою особою, ані позивач, ані його представник протягом усього часу розгляду справи не надали.

36. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі позову.

37. Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) у позові до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ), третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Царєйкін Михайло Самуїлович, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повну рішення складене 27 жовтня 2025 року.

Суддя М.О. Католікян