Справа № 464/3774/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г. О.
Провадження № 22-ц/811/3681/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П. секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 листопада 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у травні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 лютого 2024 року по вул. Драгана у м.Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень. На місці дорожньо-транспорної пригоди було складено європротокол, згідно якого відповідачка вину у вчиненні ДТП визнала повністю. Станом на момент дорожньо-транспорної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована полісом обов`язкового страхування у ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» № НОМЕР_3 та 22 квітня 2024 року страхова компанія здійснила йому виплату страхового відшкодування в розмірі 27 767,24 грн. Відповідно до висновку експерта №22542 від 12 квітня 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Skoda Octavia» пошкодженого внаслідок ДТП становила 85 054, 32 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, в цінах на дату ДТП, без врахування ПДВ, становила 40 959,67 грн. Оскільки, страховиком позивачу виплачено 27767,54 грн. страхового відшкодування, вважає, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 44 094,65 грн. повинна бути стягнута з ОСОБА_1 , як особи, винної у ДТП. Крім того, зазначає, що у зв`язку з пошкодженням належного йому майну позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, постійних переживаннях. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 44 094, 65 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 листопада 2024 року позовні вимоги ОСОБА_4 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 44 094,65 грн. матеріальної шкоди та 1 000 грн моральної шкоди.

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн, витрати на проведення експертизи у сумі 3 350, 93 грн та 811,73 грн судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим внаслідок неповноти та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок не правильного дослідження та оцінки з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що між позивачем та ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування в сумі 27767,54 грн. Вказана сума була визначена на підставі ремонтної калькуляції № 24-0946632 від 26 лютого 2024 року, складеної за методологією AUDATEX, із урахуванням зносу запасних частин у розмірі 30 900,38 грн., а загальна вартість ремонту згідно з цією калькуляцією становила 58667,92 грн. Однак, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 надав інший розрахунок вартості ремонту, здійснений на підставі висновку експерта № 22542 від 12 квітня 2024 року, відповідно до якого загальна вартість ремонту за цим висновком становить 72420,69 грн, а після вирахування зносу 40959,67 грн. Вважає, що із врахуванням страхового відшкодування у розмірі 27767,54 грн, яке було сплачено ОСОБА_4 ПрАТ «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», різниця між фактичною вартістю ремонту (з урахуванням зносу) та отриманою компенсацією становить 13 192,13 грн. Стверджує, що судом першої інстанції не були враховані заперечення відповідачки, що розрахунок вартості ремонтних робіт, здійснений страховою компанією відповідає дійсній їх вартості, яка і була відшкодована позивачу в повному розмірі. Вважає, що оскільки розмір оціненої шкоди, завданої позивачу не перевищував страхову суму та відповідає страховій виплаті, підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди відсутні. Щодо стягнення моральної шкоди, зазначає, що після ДТП вона визнала свою вину, вибачилася перед позивачем та надала йому всю необхідну інформацію для звернення до страхової компанії. Вважає, що отриманий позивачем емоційний дискомфорт не був спричинений її діями, а тому підстав для відшкодування моральної шкоди немає. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Шкода» 85054,32 грн, що встановлено висновком експерта, і оскільки страховиком позивачу, як потерпілій стороні, виплачено 27767,54 грн, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 57 286,78 грн., однак оскільки позивачем, який розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд, заявлено про відшкодування майнової шкоди меншого розміру 44 094,65 грн, то зважаючи на принцип диспозитивності цивільного процесу, до відшкодування підлягає саме такий розмір, протилежного відповідачем не доведено.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та стягуючи таку в розмірі 1000.00 грн, суд першої інстанції дійшов переконання, що для компенсації моральної шкоди позивачу унаслідок пошкодження його майна, з врахуванням фактичних обставин заподіяння шкоди, адекватний розмір сатисфакції становитиме 1000 грн, що відповідатиме таким загальним засадам цивільного судочинства як справедливість, добросовісність та розумність, не суперечитиме засадам цивільного судочинства, а розмір 10 000 грн моральної шкоди за встановлених обставин, є завищеним та жодним чином не доведений.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з положеннями статей 979, 990 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У спорах, пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування(пункт 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода є підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом з тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України №1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування(регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суму податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у том числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду свідчить, що 08 лютого 2024 року о 17.10 год по вул. Драгана, 4 у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участі автомобіля марки «Шкода» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_4 та автомобіля марки «Мітсубісі» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, ОСОБА_1 свою вину у вчиненні ДТП визнала.

Наведене повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) без висловлених зауважень, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства: ст.124 КУАП, ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.2.11 Правил дорожнього руху України є належним доказом обставин скоєння ДТП та вини особи, що таку вчинила ОСОБА_1 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача - водія автомобіля «Мітсубісі» забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-217466479 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що є страховиком, до якого позивач звернувся із питанням виплати страхового відшкодування.

У відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Шкода» номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності позивачу.

Позивачу, автомобілю якого унаслідок ДТП, що визнано страховим випадком, завдано технічних пошкоджень, страховою компанією зважаючи на погодження між страховиком та потерпілим розміру страхового відшкодування у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обмеження обсягу відповідальності страховика за договором страхування, оформленого полісом, виплачено в сумі 27767,54 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ЗР043242 від 22 квітня 2024 року.

Безспірним є те, що потерпіла особа і ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» узгодили між собою суму страхового відшкодування.

Згідно з висновком № 22542 судового експерта ОСОБА_6 (наявне свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, видане Центральною експертно-кваліфікаційною комісією, строком дії до 27 квітня 2026 року), складеним 12 квітня 2024 року за результатами проведення автотоварозначої експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Шкода» номерний знак НОМЕР_2 становила 85054,32 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта зносу автомобіля марки «Шкода» номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 08.02.2024 року в цінах на дату ДТП, без врахування ПДВ, становила 40959.67 грн.

У висновку експерта зазначено, що висновок виготовлений на замовлення ОСОБА_4 для подальшого подання до суду, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України.

У частині 6 статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Оцінивши згаданий висновок експерта, суд установив, що такий складений за зверненням сторони позивача, відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, у ньому зазначено про підготовку для подання до суду із вказанням обізнаності експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Жодних тверджень, які б ставили під сумнів висновок експерта, відповідачем не висловлено.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Шкода» становить 85054,32 грн,, страховиком виплачено позивачу, як потерпілому, страхову виплату в розмірі 27767,54 грн, а тому різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) складає 57 286,78 грн., однак позивач, який розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд, заявив вимогу про відшкодування майнової шкоди в меншому розмірі, просив стягнути на відшкодування майнової шкоди 44 094,65 грн, а тому зважаючи на принцип диспозитивності цивільного процесу, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з винної у ДТП особи, ОСОБА_1 , на користь потерпілого, ОСОБА_4 на відшкодування майнової шкоди 44094.65 грн.

Особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України,ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За висновками, викладеними Верховним Судом у постановах № 522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року, № 227/2996/16-ц від 11 грудня 2019 року, № 668/7779/15-ц від 25 листопада 2019 року, винуватець дорожньо-транспортної пригоди повинен відшкодувати вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, тоді як страхова компанія покриває лише розмір матеріального збитку (у межах розміру страхового відшкодування).

Наведеним спростовується твердження відповідача щодо покладення усієї цивільної відповідальності за заподіяну шкоду саме на страхову компанію.

Судом першої інстанції встановлено, що ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за домовленістю з потерпілим ОСОБА_4 виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 27767.54 грн, хоча згідно з висновком експерта вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта зносу автомобіля марки «Шкода» номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 08.02.2024 року в цінах на дату ДТП, без врахування ПДВ, становила 40959.67 грн.

Оскільки ПрАТ «Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» дійшла згоди з потерпілим про виплату йому страхового відшкодування в розмірі 27767.54 грн, то потерпілий не вправі вимагати від СК сплати решти суми завданої майнової шкоди, такий обов`язок виник у винної особи, яким є відповідач ОСОБА_1 .

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, провадження № 61-18840 св18.

З огляду на положення статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», враховуючи висновок експерта, колегія суддів вважає, що ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» мала б виплатити потерпілій у ДТП особі вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта зносу автомобіля марки «Шкода», номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 08.02.2024 року в цінах на дату ДТП, без врахування ПДВ, що становила 40959.67 грн.

А відтак, з врахуванням статті 1194 ЦК України, вимоги потерпілого до ОСОБА_1 щодо сплати 44094.65 грн., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля марки «Шкода» номерний знак НОМЕР_2 , що становила 85054,32 грн. і вартістю відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта зносу автомобіля марки «Шкода» номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 08.02.2024 року в цінах на дату ДТП, без врахування ПДВ, що становила 40959.67 грн., є підставними та обґрунтованими.

Вищенаведене спростовує доводи апелянта, оскільки у ПрАТ «СК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в силу положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виник обов`язок лише зі сплати вартості відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнта зносу автомобіля марки «Шкода», номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 08.02.2024 року в цінах на дату ДТП, без врахування ПДВ, що становила 40959.67 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 44094.65 грн. різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який частково задоволено позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 про відшкодування 1000.00 грн моральної шкоди.

Згідно із частиною 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 639/2981/19).

Європейський суд з прав людини, практика якого в силу положень ч.4 ст.10 ЦПК України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який враховуючи обґрунтування позивачем завданої моральної шкоди самим фактом ДТП та її наслідками, що призвели до пошкодження транспортного засобу, порушення нормальних життєвих зв`язків, роздратованістю, постійними переживаннями, нервовим стресом, а також те, що відповідач, заперечуючи проти відшкодування моральної шкоди, зазначає, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди визнала свою провину, вибачилась, надала усю необхідну інформацію для можливості звернення позивачем до страхової компанії та отримання відповідної компенсації,суд першої інстанції з врахуванням вищенаведеного, дійшов переконання, що для компенсації характеру та глибини страждань позивача унаслідок пошкодження його майна, фактичних обставин заподіяння шкоди, адекватний розмір сатисфакції становитиме 1 000 грн.

Суд першої інстанції вірно вважав, що стягнення моральної шкоди в такому розмірі відповідає таким загальним засадам цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність, розмір 10 000 грн моральної шкоди за встановлених судом обставин суд вважав завищеним та не доведеним.

Суд першої інстанції підставно стягнувз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 000,00 грн, витрати на проведення експертизи у сумі 3 350, 93 грн та 811,73 грн судового збору, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та проведенням експертизи.

Оскільки у відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, то стягнення судового збору в розмірі 811.73 грн. є обґрунтованим.

За умовами ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватись критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Частина третя статті 137 ЦПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова ВП ВС 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

У постанові Верховного Суду у від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20 зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав договір про надання правничої допомоги №54/2024 від 24 квітня 2024 року, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №54/2024 від 24 квітня 2024 року, яким передбачено, що розмір правничої допомоги становить 8 000,00 грн; платіжну інструкцію про сплату ОСОБА_4 вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який критично оцінив співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом вказаних вище послуг, та зазначив, що вказаний спір належить до категорій малозначних справ, щодо вирішення вказаного спору існує безліч судової практики, консультація клієнта, збір доказів, підготовка та подання позовної заяви (інших процесуальних заяв) для професійного досвідченого адвоката не складає дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, а також врахував той факт, що відповідач є одинокою матір`ю, яка виховує чотирьох дітей та її чоловік помер, внаслідок поранення під час бойових дій, а тому суд прийшов переконання, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, необґрунтованим та не пропорційним до предмета спору, у зв`язку з чим підлягає зменшенню.

А тому з урахуванням часткового задоволення позову, суд першої інстанції дійшов до вірних та обґрунтованих висновків, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та з врахуванням розміру задоволених позовних вимог 3 350,93 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, понесення яких позивачем підтверджується актом наданих послуг від 12 квітня 2024 року та платіжною інструкцією від 29.03.2024 року.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 05 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 17.10.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк