Справа №486/1009/25 Головуюча у 1-й інстанції Далматова Г. А.
Провадження № 22ц/812/1722/25
Провадження № 22ц/812/1802/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 ,

поданою від її імені представницею ОСОБА_2 , та

ОСОБА_3 ,

поданою від його імені представником ОСОБА_4 ,

на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 серпня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Далматової Г. А. в залі суду в місті Південноукраїнську Миколаївської області об 11 год 30 хв зі складанням його повного рішення, у справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свою представницю ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 11 листопада 2016 року по 2 квітня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано згідно рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області.

У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 .

На підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 листопада 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, та видано виконавчий лист.

В подальшому, після виїзду у березні 2022 року позивачки разом з дитиною за межі України до Фінляндії, сину сторін ОСОБА_5 встановлено діагноз «дитячий аутизм» та «неясна інтелектуальна недостатність значного ступеня, що потребує уваги або лікування, розлад адаптивної поведінки». Наявність у спільної дитини такого діагнозу буде потребувати від позивачки додаткових витрат на його лікування та соціальну адаптацію, та не зможуть бути покриті за рахунок мінімальних аліментів, стягнутих з відповідача на підставі судового рішення, так як будуть включати заняття з логопедом та дефектологом, а також відвідування спеціалізованого навчального закладу.

На даний час позивачка не працює, проходить навчання з фінської мови, та утримується лише за рахунок фінансової допомоги країни, в якій перебуває та отримуваних аліментів, які нараховані з мінімального доходу відповідача як приватного підприємця, в той час як відповідач є працездатною людиною, наразі проходить службу у лавах ЗСУ та інших дітей не має, а тому може забезпечити достатній рівень для розвитку та лікування сина.

Клопотала про розгляд справи за її відсутністю.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано, натомість 6 серпня 2025 року ним подана заява, у якій викладені заперечення щодо задоволення позову, у зв`язку з тим, що позивачка має право на стягнення з нього аліментів, які отримувала до серпня 2024 року, після чого забрала виконавчий лист з виконавчої служби, але може відновити їх стягнення. Крім того, на момент закриття виконавчого провадження у нього була наявна переплата за аліментами у розмірі 31 370 грн 12 коп.

Звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутністю.

Рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 серпня 2025 року позов задоволено частково, ухвалено про стягнення на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_3 додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з наявності підстав для часткового задоволення позову та стягнення додаткових витрат на дитину, у зв`язку з діагностування у неї хвороби.

Не погодившись з рішенням, позивачка ОСОБА_1 , діючи через свою представницю, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду в частині визначення розміру додаткових витрат змінити, зазначивши про їх стягнення на її користь у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд не навів належного обґрунтування щодо стягнення додаткових витрат саме у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно.

Вказувала на те, що раніше пропонувала відповідачу оплачувати витрати на логопеда, однак відповідач не погодився на це, і тому вона змушена була звернутися до суду з цим позовом. Необхідність покриття додаткових витрат на дитину обґрунтовувала станом здоров`я дитини та тим, що відповідач, хоча і сплачує на утримання сина аліменти у розмірі частки від усіх видів заробітку, але будучи приватним підприємцем вказував про отримання ним мінімального доходу та сплачував аліменти у мінімальному розмірі. На даний час відповідач проходить службу у лавах ЗСУ, отримує дохід від держави, а тому може сплачувати додаткові витрати на дитину, яка потребує постійного лікування у логопеда, дефектолога, фізіотерапевта, ерготерапевта та психолога, що потребує значних коштів, як і відвідування спеціалізованого навчального закладу.

Також зазначала, що сукупний розмір аліментів стягнутий за обома рішеннями суду буде становить 37,5 %, внаслідок чого не зможе покрити витрати на утримання і лікування дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , поданій від його імені адвокатом Сорочаном В. О., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, без встановлення фактичних обставин справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не враховано, що позивачка в липні 2024 року за власною заявою припинила виконавче провадження зі стягнення аліментів на її користь та те, що переплата за аліментами складає 31 370 грн.

Крім того поза увагою суду залишилось те, що за висновком Денного центру «Вуорі» розроблений план лікування та адаптації спільного сина оплачується Фінським соціальним фондом, а тому позивачка жодних додаткових витрат не несе.

Зазначав, що позивачкою не доведено понесення витрат на лікування дитини, а він на даний час припинив підприємницьку діяльність, мобілізувався до лав ЗСУ, а тому його єдиним доходом є грошове забезпечення від держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_1 , діючи через свою представницю ОСОБА_2 , вказувала на необґрунтованість доводів відповідача та те, що вона відновила виконавче провадження зі стягнення аліментів на утримання дитини, а відвідування сином спеціалізованого закладу освіти не є безоплатним.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Ухвалами колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 5 та 15 вересня, а також 2 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із матір`ю (а.с.6), та з березня 2022 року тимчасово знаходиться за межами України на території Фінляндії.

Шлюб між батьками дитини розірвано на підставі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 2 квітня 2020 року (а.с.9), а рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 листопада 2019 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2019 року і до повноліття дитини.

Виконавчий лист за рішенням суду отримано 9 січня 2020 року та подано для примусового виконання до виконавчої служби (а.с.7).

Втім, виконавчий документ повернуто 15 серпня 2024 року державною виконавчою службою на підставі заяви, що подана стягувачкою ОСОБА_1 (а.с.7, 61, 87).

На час повернення виконавчого листа за виконавчим провадження має місце переплата за стягнутими аліментами на суму 31 370 грн 75 коп. (а.с.61)

Але, відізвавши виконавчий документ з примусового виконання стягнення аліментів з батька дитини, позивачка звернулася до суду із цим позовом, де посилалась на необхідність стягнення з відповідача частини понесених нею додаткових витрат на дитину та надала суду копії копію висновку Центральної лікарні Гельсінки Фінляндія щодо стану здоров`я дитини, а також копії інших документів невизначеного змісту, викладених іноземною мовою (а.с.12-25).

За цим висновком від 11 листопада 2024 року, що має офіційний переклад українською мовою, у сина сторін підтверджено діагноз «дитячий аутизм» та «значна розумова відсталість невизначеного ступеня з порушенням адаптивної поведінки, що потребує уваги або лікування». Тому родині рекомендовано логопедична терапія та терапія, що орієнтована на навчання, а також допомога для осіб з інвалідністю та у виді допомоги терапевту з корекційної терапії, яка оплачується організацією Kela (а.с.17). Надані рекомендація для дитячого садка/школи та необхідність консультації для самої матері, яка почувається дуже самотньою через проблеми дитини в іншій країні, та яка повідомила, що теж почала психотерапевтичне лікування.

Копії інших документів, викладені іноземною мовою незрозумілого змісту на дати: 28.05.2024 -30 EUR; 2-3.10.2024 110 EUR; 10.10.2024 274 EUR; 8.11.2024 330 EUR, тобто видані до консультативного висновку від 11 листопада 2024 року і один документ, що виданий після цього висновку на 14.01.2025 - 165 EUR (а.с.19-25).

Інших документів, зокрема, і тих, що мали б офіційний переклад на українську мову, на підтвердження понесених витрат зі сплати консультацій, придбання призначених медичних препаратів чи оплату додаткових послуг з лікування чи навчання дитини, у зв`язку з визначеною у Матвія у листопаді 2024 року хворобою, позивачкою до суду не надано.

В той же час, суд першої інстанції вважав достатнім лише самого факту визначення у дитини хвороби, як підстави для додаткового стягнення коштів на утримання дитини до призначених раніше аліментів, без належного підтвердження матір`ю дитини понесення нею додаткових витрат або передбачуваних витрат, що виходять за межі визначених судом аліментів.

Тому, оспорюючи ці висновки суду відповідач зазначав про їх безпідставність, з огляду на відкликання матір`ю дитини виконавчого документу з примусового виконання та відсутності підтвердження понесення нею додаткових витрат, у зв`язку з діагностування у дитини хвороби.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статті 185 ЦПК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тобто у цьому розумінні передбачаються саме додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини, адже аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини, а в даному випадку потрібні крім звичайних, значні додаткові витрати. У зв`язку з чим розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат, а тому не може бути визначений у частці від заробітку (доходу) платника.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Саме тому розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин та понесених або передбачуваних витрат підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведеного та з врахуванням обставин встановлених у суді апеляційної інстанції слід дійти висновку, що позивачкою підтверджено виникнення особливої обставини, яка пов`язана з діагностуванням у дитини хвороби, що може бути підставою для понесення нею витрат чи передбачення їх виникнення, але при тому позивачкою не надано доказів, що нею вже понесення витрати та чи передбачено і реально будуть понесені такі витрати, які є додатковими в розумінні частини 1 статті 185 СК України.

Навпаки, надані позивачкою та її представницею докази, свідчать про зворотнє, а саме про компенсацію таких витрат за рахунок організації, яка їх буде фінансувати (а.с.9-18). А невідомого змісту документ, що виданий 14.01.2025 на - 165 EUR, не має підтверджень, що це може бути додатковими витратами, пов`язаними із діагностуванням хвороби у дитини.

Крім того, слід зазначити, що позивачкою сформульовані та пред`явлені до відповідача позовні вимоги в такий спосіб, що не притаманний способу стягнення додаткових витрат у відповідності до положень статті 185 СК України, оскільки за своїм змістом є вимогами про додаткове стягнення сум на утримання дитини, які вже стягнуті за рішенням місцевого суду від 27 листопада 2019 року у частині від заробітку (доходу) батька дитини.

За такого доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягають відхиленню з арґументів наведених колегією суддів, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про порушення місцевим судом норм матеріального права під час встановлення обставин справи, які суд вважав доведеними, є такими, що заслуговують на увагу.

Тому рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктами 2 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, яке не позбавляє позивачку на повторне звернення до суду з аналогічними вимогами за наявності та підтвердження на те підстав.

Доводи про повторне звернення позивачки до виконавчої служби задля примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, після ухвалення судового рішення, яке переглядається у суді апеляційної інстанції, не має значення для підстав його перегляду.

Виходячи з положень статті 141 ЦПК України за наслідками перегляду судового рішення сплачений судовий збір в розмірі 1 453 грн 44 коп. слід компенсувати відповідачу за рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені адвокаткою Мураль Ольгою Миколаївною, залишити без задоволення,

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану від його імені адвокатом Сорочаном Володимиром Олександровичем, задовольнити

Рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 6 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину - відмовити.

Компенсувати ОСОБА_3 сплачений судовий збір за перегляд судового рішення в суді апеляційної інстанції в сумі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні) грн 44 (сорок чотири копійки) коп. за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова