Провадження № 2/712/4534/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого- судді - Пироженко В.Д.

за участі секретаря - Каплі А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.12.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 2646884, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у сумі 5000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів, платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 22.12.20232. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надало відповідачу кредит, відповідач в свою чергу не виконала умови кредитного договору. Договір про надання кредиту укладений з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу перераховані кошти відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника.

11.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 64-МЛ, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора за кредитним договором №2646884 від 07.12.2022.

Сума заборгованості відповідача становить 22 091,25 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 4 750,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків - 16 391,25 грн, прострочена заборгованість за комісією - 950,00 грн.

Позивачем проведено роботу щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме відповідачу надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості від 15.07.2025, але борг не сплачено, тому звертаються до суду з цим позовом.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.09.2025 відкрито провадження по справі та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надано термін на подачу відзиву на позовну заяву.

06.10.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивачем не надано жодних належних письмових доказів на підтвердження укладення нею кредитного договору з ТОВ «Мілоан». Матеріали справи не містять доказів, що під час укладення спірного договору вона проходила верифікацію та що їй належить телефон НОМЕР_1 , оскільки при оформленні замовлення зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ в якому за допомогою інформаційної системи вказується особа, яка створила замовлення. Розрахунок заборгованості не є первинним документом бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який залежить від волевиявлення дій однієї із сторін. Матеріали справи не містять розрахунку заборгованості. Додані до матеріалів справи паперові копії кредитного договору та анкета-заява, не вважаються письмовими доказами в даній справі. Платіжне доручення не містить повного номера картки, з чого можна було встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача. Крім того, постільки вона 10.05.2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , який має право на пільги для ветеранів війни- учасників бойових дій, на неї розповсюджується Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», а тому не можуть нараховуватися їй проценти за користування кредитом, як дружині військовослужбовця. Вимоги п.2.2.1 договору про споживчий кредит щодо сплати за обслуговування кредиту є нікчемним, а тому задоволенню не підлягають.Матеріали справи не містять доказів на набуття права вимоги позивачем до відповідача, зокрема доказів проведення оплати за договором відступлення прав вимоги. Відповідачем пропущено строки звернення до суду з позовною вимогою, а тому просила застосувати строки позовної давності. Представником позивача не було вчинено жодних дій, пов`язаних з наданням правничої допомоги у даній справі, окрім ознайомлення з матеріалами справи, складання позовної заяви та подання позову до суду, ним не вчинялися дії щодо збирання доказів, їх аналізу, не зроблено жодного адвокатського запиту. Вказаний витрат є неспівмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часу і є значно завищеним.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, з заявами та клопотаннями до суду не зверталася.

У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що 07.12.2020 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_2 укладений Договір про споживчий кредит № 2646884 відповідно до умов якого сума (загальний розмір) кредиту становить 5000 грн, кредит надається загальним строком на 15 днів. Комісія за надання кредиту: 950,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом: 1875,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом . Тип процентної ставки : фіксована.

Договір про споживчий кредит № 2646884, Графік розрахунків за договором та Анкета-заява на кредит підписані ОСОБА_2 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором W36322, що підтверджено довідкою про ідентифікацію.

Відповідач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування ( п.6.3 Договору).

Згідно довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, підписаної представником ТОВ «Мілоан» Вініченко О.В., відповідач ОСОБА_2 ідентифікована ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором № 2646884, оскільки акцептувала підписавши 07.12.2020 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W36322 направленого на номер телефону НОМЕР_1 відповідний договір.

Відповідно до платіжного доручення №348922762 від 07.12.2020 ТОВ «Мілоан» перерахувало на рахунок отримувача Чепурної Анни Валеріївни кошти згідно з договором № 2646884 у сумі 5000 грн.

Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 2646884 від 07.12.2020, заборгованість відповідачки ОСОБА_2 перед ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» станом на 11.03.2021 складає 22 091,25 грн, яка складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4 750 грн., простроченої заборгованості за комісією -950 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 16 391,25 грн.

11.03.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 64-МЛ на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №64-МЛ від 11.03.2021, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло грошової вимоги до відповідача в сумі 22 091,250 грн., з яких 4 750 грн. сума тіла кредиту; простроченої заборгованості за комісією - 950 грн., простроченої заборгованості за відсотками - 16 391,25 грн. Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора за кредитним договором №2646884 від 07.12.2020.

Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.

Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання Договору про споживчий кредит шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір № 2646884 від 07.12.2020.

Згідно з положеннями ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628,629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

За правилом ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3).

Договір, укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Положеннями ст.12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20.

Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.

Необґрунтованими є твердження відповідачки, що позивачем не надано будь-яких підтверджуючих доказів дійсного отримання відповідачкою грошових коштів за кредитним договором. Так, згідно договору та паспорту споживчого кредиту встановлено, що кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти № НОМЕР_2 . Факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується Платіжним дорученням № 34892762 від 07.12.2020.

Відповідачкою не надано належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок, вказаний у договорі.

Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором про споживчий кредит № 2646884 від 07.12.2020, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка не сплачувалась ні новому, ні попередньому кредитору.

Наявна в матеріалах справи відомість про щоденні нарахування та погашення виконана ТОВ «МІЛОАН», враховує щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, є належним та допустимим доказом у розумінні статей 76-78 ЦПК України.

При цьому, судом враховуються положення ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно якої підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Крім того, суд зазначає, що Товариство не банк, небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 №481. Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб, шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту. Товариством на підтвердження здійснення господарської операції щодо Кредитного договору укладеного позивачем надано платіжне доручення від 07.12.2020 про переказ коштів згідно укладеного Кредитного договору, на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснюється облік за кредитним договором № 2646884 від 07.12.2020 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН».

Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до фінансової установи та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту боржнику та неповернення кредиту боржником).

Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, а також підтверджено наступне укладення договору факторингу між первісним кредитором, його наступником та позивачем щодо спірного договору.

Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за «користування кредитом», так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

Таким чином, з огляду на основоположні норми цивільного законодавства щодо кредитних правовідносин, не може існувати поняття «понадстрокового користування позикою», а існує лише можливість правомірно не повертати позичені кошти протягом визначеного часу (із нарахуванням процентів відповідно до ст.1048 ЦК України), або неправомірне користування чужими коштами в разі спливу строку креждитування (із застосуванням ст. 625 ЦК України).

Регулятивні відносити між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг. Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним і кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. . Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у спраі № 912/1120/16).

Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачений ст. 625 ЦК України, не свідчать про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом». Такі проценти слід розглядадти як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користуванння кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Позивач посилається на розрахунок заборгованості наданий ТОВ «МІЛОАН» станом на 27.02.2021року.

Пунктом 1.4 Договору чітко вказує строк надання кредиту 15 днів, до 22.12.2020 року.

Пунктом 2.3.1 договору зазначено, що позичальник має право на продовження строку користування кредитними коштами шляхом здійснення оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником активовано функцію продовження строків, тобто здійснено платежі.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що позивачем не доведено факт того, що позичальником активовано функцію продовження строків надання кредиту, суд приходить до висновку, що нарахування відсотків відповідачу можливе лише по 22.12.2020 року, що передбачено умовами договору.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на момент подачі позову позивачем нараховано заборгованість за відсотками в сумі 16 391,25 грн

Суд приходить до висновку, що таке нарахування відсотків суперечить викладеним вище висновкам Верховного Суду.

Станом на 22.12.2020 року відсотки за користування кредитом становить 1875 грн, які і підлягають стягненню з відповідача.

Пунктом 1.5.1. Договору про споживчий кредит встановлено, що позичальник сплачує комісію за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 19,00% від суми кредиту одноразово.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19 зазначила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу за місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості , яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною, відповідно до частини п6ершої та другої статті 11, частини п`ятої ст.12 Закоуну України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що позивачем в кредитному договорі зазначено нарахування коштів комісії за надання кредиту одноразово в сумі 950 грн, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають до задоволення.

Отже, за встановлених обставин справи та аналізу сукупності наданих доказів, суд доходить висновку, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 2646884 року тіла кредиту в сумі в сумі 4 750 грн, 1 875 грн відсотків та 950 грн комісії підлягають до задоволення.

В іншій частині стягнення заборгованості з відповідача відсотків не підлягає до задоволення.

Суд відхиляє посилання відповідачки на той факт, що вона є дружиною військовослужбовця і на неї розповсюджуються вимоги Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», постільки, як встановлено судом, відповідач уклала договір з ТОВ «Мілоан» в грудні 2020 року, шлюб зареєструвала 10.05.2022 року, тобто після закінчення дії договору.

Не підлягає до застосування і вимоги ст. 257 ЦК України щодо застосування строків позовної давності, на які посилається відповідач.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати"). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

У пункті 12 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Пізніше, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан з 24.02.2022 року, і строки визначені, зокрема ст. 257 ЦК України на даний період не застосовуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку, з задоволенням позовних вимог частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним витрати по сплаті судового збору, які відповідно до наданої квитанції становить 830,63 грн.(пропорційно задоволеним вимогам позивача).

Що стосується відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 8000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надані суду: договір про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 року; акт №Д/892 та детальний опис наданих та виконаних послуг на суму 8 000,00 грн.

Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, враховуючи, що позов позивача задоволено частково, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2 743,16 грн, пропорційно задоволеним вимогам позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит Капітал» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит Капітал» (м Львів , вул. Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, ) заборгованість за кредитним договором № 2646884 від 07.12.2020 року в сумі 7 575 грн, понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 830,63 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 2 743,16 грн, а всього 11 148,79 грн (одинадцять тисяч сто сорок вісім гривень 79 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 24.10.2025

Головуючий:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит Капітал» (м Львів , вул. Смаль-Стоцького 1, 28 корпус, ).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_1 ).