П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа №473/2039/25

провадження №22-ц/812/1712/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Крамаренко Т. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Вуїва О. В. у приміщенні суду у м. Вознесенськ Миколаївської області, за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

21 квітня 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі Банк або АТ «А-Банк») подало до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

22 лютого 2024 року ОСОБА_1 та АТ «А-Банк» уклали кредитний договір №АВН0СТ93220489, відповідно до якого позичальниця отримала кредит у розмірі 19 800,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 21 лютого 2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 щорічно.

АТ «А-Банк» свій обов`язок виконало повністю, надало позичальниці кредит згідно з умовами кредитного договору. Однак відповідачка умови договору не виконала, в зв`язку з чим станом на 19 квітня 2025 року утворилася заборгованість в розмірі 37 014,15 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом у сумі 19 495,47 грн, загального залишку заборгованості за процентами у сумі 15 812,07 грн та загального залишку заборгованості за пенею у сумі 1706,61 грн.

На підставі викладеного Банк просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2025 року позов АТ «А-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ93220489 від 22 лютого 2024 року, що утворилася станом на 19 квітня 2025 року у сумі 18 164,32 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 2352,25 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 15 812,07 грн, а також судовий збір у сумі 1188,67 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк кредиту за договором становить 36 місяців (до 21.02.2027). Вимога про дострокове повернення коштів позивачем відповідачці не направлялася, а тому позивач має право на стягнення лише простроченої заборгованості за кредитом та процентами, яка виникла станом на 19 квітня 2025 року. Що стосується стягнення пені за кредитним договором, то суд зазначив, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із вказаним рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Позивач зазначав, що всі платежі з дати укладення договору по дату подання позову, які відповідачка повинна була у відповідності до договору сплатити, не є такими, що мають статус дострокового стягнення.

Крім того, перед отриманням кредиту вона була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, в якому було вказано, що в разі наявності заборгованості у клієнта із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, Банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка».

Також умовами кредитного договору не передбачено обов`язкове повідомлення про вимогу дострокового погашення кредиту, оскільки Банк з цією вимогою звернувся вже в суді, а відповідачка знала, що порушила умови кредитного договору, оскільки мала графік погашення кредиту.

Крім того позивач зазначив, що судом безпідставно відмовлено у стягненні пені за кредитним договором. Суд посилався на загальну норму права, а саме на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, однак в даному випадку підлягає застосуванню спеціальна норма права, визначена в Законі України «Про споживче кредитування».

Фактичні обставини справи

22 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «А-Банк» з заявою про надання послуги «Швидка готівка» №АВН0СТ93220489 щодо надання кредиту в розмірі 19 800 грн строком на 36 місяців (тобто до 21 лютого 2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85% щорічно та сплатою щомісячного платежу у розмірі 1547,74 грн.

У пункті 11 договору сторони визначили, що у випадку порушення клієнтом зобов`язань із погашення заборгованості клієнт сплачує Банку пеню у розмірі 0,07% (не менше 1 грн) від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, при цьому пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу.

З паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка», підписаного відповідачкою за допомогою електронного підпису, вбачається, що в разі наявності заборгованості у клієнта із сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, Банк має право достроково розірвати кредитний договір та здійснити дії, направлені на погашення залишку заборгованості, що виникла при користуванні клієнтом послугою «Швидка готівка».

Меморіальним ордером від 22 лютого 2024 року №TR.34927645.32758.65455 підтверджується факт отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 19 800,00 грн.

Згідно з розрахунком позивача станом на 19 квітня 2025 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 37 014,15 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом у сумі 19 495,47 грн, загального залишку заборгованості за процентами у сумі 15 812,07 грн та загального залишку заборгованості за пенею у сумі 1707,61 грн (за період з 23.10.24 до 19.04.2025).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з нормами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ «А-Банк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Стаття 1048 ЦК України визначає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з вимогами ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк кредиту за договором становить 36 місяців (до 21.02.2027). Вимога про дострокове повернення коштів позивачем відповідачці не направлялася, а тому позивач має право на стягнення лише простроченої заборгованості за кредитом та процентами, яка виникла станом на 19 квітня 2025 року. Що стосується стягнення пені за кредитним договором, то суд зазначив, що відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що 22 лютого 2024 року ОСОБА_1 уклала з АТ «А-Банк» кредитний договір №АВН0СТ93220489, за умовами якого отримала кредит у розмірі 19 800,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 21 лютого 2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 щорічно та пені. Відповідачка його умови щодо повернення кредитних коштів не виконує.

У вказаному договорі не передбачено право Банку вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав.

Посилання Банку на те, що таке право передбачено у паспорті споживчого кредиту, є безпідставним, оскільки паспорт не є складовою кредитного договору.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 вказано, що підписання паспорта споживчого кредиту споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту.

За такого, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у Банка права на часткове стягнення заборгованості за кредитом та відсотками.

Що стосується висновку суду про відмову позивачу у стягненні пені з посиланням на вимоги пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, то він є правильним, оскільки позичальники звільнені від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного стану, який розпочав свою дію 24 лютого 2022 року і діє дотепер.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», який є спеціальною нормою і дозволяє стягнення пені за кредитними договорами, які були укладені після 24 січня 2024 року, а не пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який є загальною нормою, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 зазначено, що згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу.

Згідно з статтею 4 ЦПК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проєкт закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроєкт розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проєктом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.

Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.

Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення, а заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Крамаренко

О. О. Ямкова

Повне судове рішення складено 15 жовтня 2025 року.