Справа № 686/3621/25
Провадження № 2/686/2709/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

07 жовтня 2025 рік м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Колієва С.А.

при секретарі Кучерук Н.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В позові зазначила, що з 29.12.1995 року, між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб, який був розірваний рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06.11.2003 року. Під час шлюбу ними у спільну власність була набута квартира АДРЕСА_1 . Також, станом на 01.11.2003 рік у їх спільній власності знаходилися грошові кошти у сумі 15 000,00 доларів США. При розірванні шлюбу, між ними фактично була досягнута домовленість про поділ спільного майна, згідно якої квартира АДРЕСА_1 залишилася у її власності, а спільні грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США отримав ОСОБА_3 . Такий фактичний порядок поділу спільного майна ОСОБА_3 не оспорював, квартира АДРЕСА_1 після розірвання шлюбу залишилася у її одноособовому користуванні, у цій квартирі відповідач ніколи не проживав і цим житлом не користувався та ніколи не ініціював спорів щодо порядку користування цією квартирою, чи поділу спільного майна. Разом з цим у встановленому законом порядку така їх домовленість про поділ спільного майна оформлена не була.

За таких обставин просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя припинити право спільної сумісної власності її та відповідача ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_3 визнати право власності на грошові кошти у сумі 15 000,00 доларів США.

Відзив на позов відповідачем не поданий.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. Зазначила, що з 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 2003 році за рішенням суду. У 2001 році, під час шлюбу сторони набули у спільну власність квартиру АДРЕСА_1 . При цьому з часу набуття у власність цієї квартири відповідач ОСОБА_3 ніколи в ній не проживав, і цим житлом не користувався. Після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між сторонами була досягнута домовленість про поділ спільного майна. Згідно вказаної домовленості сторонами було вирішено поділити спільне майно наступним чином: квартира АДРЕСА_1 відійшла у власність ОСОБА_2 , а спільно накопичені грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США відійшли ОСОБА_3 . Така домовленість про поділ майна фактично була виконана сторонами, ОСОБА_3 забрав відповідні грошові кошти, а ОСОБА_2 стала одноособово користатися спірною кватирою. Разом з цим відповідний договір про поділ майна не був оформлений, оскільки після розірвання шлюбу відповідач уникав нотаріального оформлення такого договору, та станом на даний час його місце знаходження взагалі не відоме.

За таких обставин просила в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 , а відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 15 000,00 доларів США, припинивши право спільної часткової власності сторін на вказане майно. Вважала, що такий поділ спільного майна відповідатиме фактично досягнутій домовленості між сторонами про поділ спільного майна при розірванні шлюбу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

29.12.1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, розірвано рішенням Хмельницького міського суду від 12.06.2003 року.

06.03.2001 року між ОСОБА_5 , який діяв від себе та від імені ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу на підставі якого ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Паляницею Л.С. та зареєстрований у реєстрі за №586.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №425274702 від 03.05.2025 року ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . Таке право власності ОСОБА_2 зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 06.03.2001 року індексний номер 586.

Згідно довідки №ІІІ-03-593 від 07.01.2025 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована і проживає ОСОБА_2 .

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.22 КЗпШС (тут і надалі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.27 КЗпШС подружжя може укладати між собою всі дозволені законом майнові угоди. Проте угоди між ними, спрямовані на обмеження майнових прав жінки, чоловіка або дітей, недійсні і не обов`язкові ні для подружжя, ні для третіх осіб.

Згідно ст.28 КЗпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Частинами першою та другою статті 29 КЗпШС визначено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

У статті 60 СК України (в редакції станом на час розгляду справи) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону (як в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи) свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Приписами статі 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Частинами першою та другою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 71 СК майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Приписами частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, з матеріалів справи встановлено, що під час шлюбу сторони придбали нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . 12.06.2003 року укладений між сторонами шлюб був розірваний.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 просила в порядку поділу спільного майна виділити їй у власність квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_3 15 000,00 доларів США, тобто по суті заявила вимогу про припинення права власності іншого з подружжя (відповідача) на частку у спільному майні (квартирі) з одночасним присудженням останньому грошової компенсації. При цьому посилалася на те, що такий порядок поділу спільного майна був фактично досягнутий сторонами та на його виконання ОСОБА_3 вже отримав вказану суму коштів.

Разом з цим суд зазначає, що жодних доказів які, б підтверджували факт досягнутої домовленості між сторонами про саме такий поділ майна, як і факт отримання ОСОБА_3 в порядку такого поділу грошових коштів у сумі 15 000,00 доларів США позивачем не доведені і матеріали справи не містять. Також позивачем не доведено, що грошові кошти у сумі 15 000,00 доларів США, які по суті заявлені позивачем як предмет поділу спільного майна, існують на час розгляду даної справи.

Отже, у даному випадку, позивач, заявляючи вимогу про припинення права власності іншого з подружжя (відповідача) на частку у спільному майні (квартирі) з одночасним присудженням останньому грошової компенсації, на виконання вимог частини 4, 5 ст.71 СК України зобов`язана була внести на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму вартості спірної частки у спільному майні.

Оскільки відповідну грошову суму в якості компенсації частки у спільному майні, позивач не внесла, зважаючи на диспозитивність цивільного судочинства, зокрема, що саме позивачка у межах наданих їй процесуальним законом повноважень наділена правом обирати найбільш дієвий та ефективний для неї спосіб захисту порушених прав, і що суд розглядає справу лише в межах заявлених позивачем вимог, поданий ОСОБА_2 позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 81, 141, 223, 258-268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення буде виготовлено 17.10.2025 року.

Суддя: