Справа № 295/7160/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 жовтня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі

головуючої судді- Пилипюк Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

10 липня 2025 року до Корольовського районного суду міста Житомира за підсудністю з Богунського районного суду міста Житомира надійшов позов АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 08 лютого 2019 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №401, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 300 гривень. Крім того, 31 травня 2019 року між АТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 401, на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 000 гривень.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитними договорами. Заборгованість відповідача станом на 04 лютого 2025 року за кредитним договором №401 від 08 лютого 2019 року становить 22 838,94 гривень, з яких: 14 510,68 гривень - заборгованість за кредитом; 8 328,26 гривень - заборгованість процентами; за кредитним договором №401 від 31 травня 2019 року заборгованість відповідача становить 23 728, 01 гривень, з яких: 12 575,99 гривень - заборгованість за кредитом; 5,82 гривень - заборгованість процентами; 11 146, 2 гривень - заборгованість за комісією.

АТ «Перший український міжнародний банк» направив письмову вимогу відповідачу на адресу, яка вказана в анкеті позичальника, однак у наданий строк ОСОБА_1 належним чином не відреагував, заборгованість за кредитними договорами не сплатив, що зумовлює необхідність звернення до суду з цим позовом.

На підставі наведеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» 46 566,95 гривень заборгованості за кредитними договорами, а також понесені судові витрати в справі.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 14 липня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов.

Представник позивача АТ «Перший український міжнародний банк» у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі та надав згоду на заочний розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судова повістка надіслані рекомендованим листом на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.

Враховуючи наявність всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд установив, що 31 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Перший український міжнародний банк» із Заявою № 401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У вказаній заяві відповідач підтвердив, що він в повному обсязі приймає Публічну пропозицію АТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на сайті банку: pumb.ua. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 акцептував публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

У своїй заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ОСОБА_1 просив надати йому споживчий кредит у розмірі 20 000 гривень.

Також у вказаній заяві визначені основні умови кредитування:

- цільове призначення кредиту - загальні споживчі цілі;

- сума кредиту - 20 000 гривень;

- строк кредиту - 24 місяці;

- розмір процентної ставки: 0,01 % річних;

- разова комісія 0 гривень;

- комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 %.

Також установлено, що відповідач 31 травня 2019 року ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні істотні умови кредитного договору, а саме: сума/ліміт кредиту - 20 000 гривень, строк кредитування - 24 місяців; тип процентної ставки - фіксована; процентна ставка - 0,01 % річних; щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 3,99%.

Суд установив, що АТ «Перший український міжнародний банк» свої зобов`язання за кредитним договором № 401 виконало в повному обсязі та перерахувало на рахунок відповідача ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 20 000 гривень, що підтверджено копією платіжної інструкції №TR.35507713.61114.8810 від 31 травня 2019 року.

Крім того, суд установив, що 08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Перший український міжнародний банк» із Заявою №401 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У вказаній заяві відповідач підтвердив, що він в повному обсязі приймає Публічну пропозицію АТ «Перший український міжнародний банк» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на сайті банку: pumb.ua. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 акцептував публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Таким чином, 08 лютого 2019 року сторони уклали кредитний договір №401, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредитну картку № НОМЕР_1 з кредитним лімітом у розмірі 6 000 гривень.

Також установлено, що відповідач 08 лютого 2019 року ознайомився та підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому зазначені основні істотні умови кредитного договору, а саме: тип кредиту: кредитна лінія, сума/ліміт кредиту - 6 000 гривень, строк кредитування - 12 місяців; тип процентної ставки - фіксована; стандартна процентна ставка - 47,88 % річних.

Суд установив, що АТ «Перший український міжнародний банк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №401 у повному обсязі та 08 лютого 2019 року встановило відповідачу кредитний ліміт у розмірі 6 000 гривень на рахунок № НОМЕР_2 , який у подальшому було збільшено: 19 червня 2019 року до 10 500 гривень, а 18 жовтня 2019 року до 15 300 гривень.

Установлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитними договорами, допустивши прострочення платежів та утворення заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 04 лютого 2025 року за кредитним договором №401 від 31 травня 2019 року становить 23 728,01 гривень, з яких: 12 575,99 гривень заборгованість за кредитом; 5,82 гривень заборгованість процентами; 11 146,2 гривень заборгованість за комісією; за кредитним договором №401 від 08 лютого 2019 року заборгованість відповідача становить 22 838,94 гривень, з яких: 14 510,68 гривень - заборгованість за кредитом; 8 328,26 гривень заборгованість процентами.

04 лютого 2025 року АТ «Перший український міжнародний банк» надіслало на адресу відповідача письмову вимогу щодо необхідності погашення заборгованості в розмірі 46 566,95 гривень, а саме: заборгованість за договором №401 у розмірі 22 838,94 гривень; заборгованість за договором №401 у розмірі 23 728,01 гривень, однак ОСОБА_1 спірну заборгованість не сплатив.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд ураховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1ст. 530 ЦК України).

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо розміру заборгованості та її складових суд зазначає таке.

Дослідженими судом доказами підтверджено, що відповідач на підставі укладеного кредитного договору № 401 від 31 травня 2019 року отримав кредит в розмірі 20 000 гривень на 24 місяці, процентна ставка - 0,01 % річних. Представлений позивачем розрахунок заборгованості свідчить, що ОСОБА_1 на виконання цього договору сплатив 7 424,01 гривень, залишок непогашеної суми кредиту 12 575,99 гривень.

Оскільки відповідач фактично отримав та не повернув суму кредиту в розмірі 12 575,99 гривень, то суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення тіла кредиту в розмірі 12 575,99 гривень. Вимоги позову про стягнення заборгованості за процентами в розмірі 5,82 гривень також підлягає до задоволення, оскільки розмір та порядок нарахування процентів відповідає умовами укладеного між сторонами кредитного договору № 401 від 31 травня 2019 року.

Щодо стягнення заборгованості за комісією.

Відповідно до п. 5.7.3 частини 5 «Умови надання споживчого кредиту» розділу ІІ «Послуги Банку» Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості сплачується щомісячно в термін сплати процентів за користування споживчим кредитом за відповідний розрахунковий період у розмірі, вказаному в Заяві на приєднання до договору, від початкової (наданої) суми споживчого кредиту (база розрахунку комісії). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості за наданим споживчим кредитом розраховується за повний місяць, у якому відбувається повернення заборгованості. Під повним місяцем розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну (дати) платежу згідно з Графіком платежів.

Згідно з розрахунком АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість ОСОБА_1 по комісії за кредитним договором №401 становить 11 146, 2 гривень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку.

На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти (такий правовий висновок викладений в п. 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17).

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержания процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів (такий правовий висновок викладений в п. 31.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19).

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (ч. 3 ст. 55 Закону «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за обслуговування, встановленому у договорі, який підписали сторони, оскільки такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постанові від 13.07.2022 у справі №363/1834/17 (пункти 29-31).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Суд зазначає, що умова кредитних договорів щодо обов`язку відповідача сплачувати банку щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості по суті є платою позичальника за надання інформації щодо її кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена законом, та плату за дії, які вчиняються позичальником на користь кредитодавця, є прямою економічною метою останнього і не становлять платної банківської послуги. А тому, такі умови кредитного договору є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З наведених мотивів суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Щодо складових заборгованості за кредитним договором №401 від 08 лютого 2019 року суд зазначає таке.

Дослідженими судом доказами підтверджено, що відповідач на підставі укладеного кредитного договору №401 від 08 лютого 2019 року отримав кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 6 000 гривень, який у подальшому було збільшено до 15 300. Представлений позивачем розрахунок заборгованості свідчить, що ОСОБА_1 не виконав свого зобов`язання щодо сплати спірної заборгованості, тому наявні правові підстави для стягнення з нього суми кредиту у розмірі 14 510, 68 гривень разом із належними відсотками у розмірі 8 328,26 гривень.

Підсумовуючи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» заборгованості за кредитним договором № 401 від 31 травня 2019 року в розмірі 12 581,81 гривень, з яких: 12 575,99 гривень - заборгованість за кредитом; 5,82 гривень - заборгованість процентами, а також заборгованості за кредитним договором №401 від 08 лютого 2019 року в розмірі 22 838,94 гривень, з яких: 14 510,68 гривень - заборгованість за кредитом; 8 328,26 гривень - заборгованість по процентах. Загальний розмір заборгованості 35 420,75 гривень.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з цим позовом, АТ «Перший український міжнародний банк» сплатило 2422,40 гривень судового збору, що підтверджено платіжною інструкцією № 282 від 22 травня 2025 року, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України.

Ціна позову 46 566,95 гривень.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення заборгованості на загальну суму 35 420,75 гривень, що становить 76,06% від ціни позову, отже судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача становить 1 842,48 гривень.

Керуючись ст. 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 76, 81, 141, 264, 280, 281, 282, 284, 289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №401 від 31 травня 2019 року в розмірі 12 581 гривень (дванадцять тисяч п`ятсот вісімдесят однієї) гривні 81 копійки та заборгованість за кредитним договором №401 від 08 лютого 2019 року в розмірі 22 838 гривень (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять вісім) гривень 94 копійки, а всього - 35 420 (тридцять п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» 1 842 (одна тисяча вісімсот сорок дві) гривень 48 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (м. Київ, вул. Андріївська. 4, );

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Дата складення повного рішення суду - 23 жовтня 2025 року.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК