Справа № 182/1341/24
Провадження № 2/0182/69/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.10.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Паламарчук П.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третоьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Горової П.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, Служба у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

12.03.2024 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із згаданим вище позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

09.07.2024 року позивачка уточнила свої позовні вимоги, зазначивши третьою особою виконком Шевченківської районної ради у м. Львові. Свої позовні вимоги мотивує наступним.

30.04.2015 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент подачі даного позову шлюб між подружжям розірваний на підставі рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.10.2022 року. Майже одразу після народження молодшої дитини в родині почались проблеми. Син має інвалідність та складну форму алергії, що потребує постійного дотримання ретельної дієти та додаткові кошти на лікування. Відповідач, дізнавшись, що син є невиліковно хворим, став по-іншому до нього ставитись. Не хотів надавати кошти на медичні обстеження, вважав лікування недоцільним, оскільки син все одно не одужає. Батько відмовився виконувати свої батьківські обов`язки. На утримання старшої доньки також не виділяв грошей, не піклувався про дітей, не цікавився їх досягненнями, не приділяв любові та ласки. Спілкування з дітьми здавалось для відповідача вимушеною необхідністю, яка дуже його пригнічувала.

З відповідача на користь позивача в судовому порядку стягнуто аліменти на утримання дітей. Станом на 01.02.2024 року за ОСОБА_2 числиться заборгованість по сплаті аліментів в сумі 19 826,09 грн.

В серпні 2022 року задля безпеки позивачка разом з дітьми покинула м. Нікополь, та оселилась в с. Збиранка Львівської області, де вони зареєструвались як внутрішньо переміщені особи. Там позивачка орендує житло, забезпечене всім необхідним для нормального життя та розвитку дітей. Донька навчається у школі, син відвідує групу в дитячому садку з інклюзивною формою навчання. Батько дітей, в свою чергу, самоусунувся від виховання та утримання дітей.

З огляду на викладене вище, ОСОБА_1 просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради, зобов`язано Службу в справах дітей Львівської районної державної адміністрації та Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , призначено підготовче судове засідання (а.с.58-60).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 року замінено третю особу виконавчий комітет Шевченківської районної ради у м. Львові на належну «Служба в справах дітей» Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (а.с.105-106).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 року замінено третю особу виконавчий комітет Шевченківської районної ради у м. Львові на належну Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради (а.с.131).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 року зобов`язано орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надати на адресу суду затверджений висновок щодо розв`язання спору щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.168-169).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду (а.с.166-167).

08.10.2025 року від представника Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради Миргород В.В. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі представника Органу опіки та піклування (а.с.244-245).

В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягала, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не контактує зі своїми дітьми, не телефонує їм, не цікавиться їх долею, успіхами та досягненнями, не бере участі у їх вихованні, не дбає про їх здоров`я, що негативно впливає на їх фізичний та моральний стан. Додатково зазначила, що не перешкоджає спілкуванню батька з дітьми, неодноразово запрошувала відповідача відвідати дітей за місцем їх теперішнього проживання, але останній не виявляє такого бажання. Позивач зауважила, що відповідач перешкоджає розвитку дітей, їх навчанню, виїзду за кордон. Крім того, не заперечувала, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів на момент розгляду справи зменшилась.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Суду пояснив, що має бажання брати участь у вихованні дітей. Зустрічей з дітьми не було через погані відносини з колишньою дружиною. А всі викладені підстави для позбавлення його батьківських прав є неправдою та провокацією з боку позивача. Відповідач зауважив, що сплачує аліменти та намагається погасити заборгованість, веде пошуки нової роботи. Крім того, зазначив, що колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримала висновок Служби в справах дітей Нікопольської міської ради про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30.04.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.10.2022 року було розірвано (а.с.11).

Від даного шлюбу у подружжя народилось двоє дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9,10). Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю, на їх утримання з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно (судовий наказ №184/1472/23 від 28.12.2023 року).

У зв`язку з активними бойовими діями позивачка разом з дітьми заради безпеки вимушена була виїхати з м. Нікополя. На теперішній час вони зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи, за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 винаймає житло (а.с.32-41).

Молодший син ОСОБА_6 має статус дитини з інвалідністю, у зв`язку з чим проходить індивідуальну програму реабілітації (а.с.25,26-27).

Згідно наданих позивачкою матеріалів виконавчого провадження, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 16.06.2025 року становить 35 433,69 грн. (а.с.195-196). В рамках виконавчого провадження державним виконавцем Сінченком Олегом накладено арешт на майно та кошти боржника, встановлене тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, у праві керування транспортними засобами та у праві користування мисливською вогнепальною зброєю (а.с.180-194).

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 суду надано розрахунок заборгованості по виконавчому документу №184/1472/23, згідно якого станом на 04.09.2025 року заборгованість по аліментам складає 16 124,29 грн. (а.с.230-231), тобто спостерігається тенденція до її погашення.

Предметом розгляду даної справи є позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 через невиконання ним своїх батьківських обов`язків. На підтвердження позовних вимог позивачкою надано наступні характеризуючи матеріали.

Згідно характеристики, наданої директором ЗДО №106 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 демонструє успіхи в розвитку активного мовлення, вчиться адекватно реагувати на різні життєві ситуації, керуватись моральними цінностями, турбуватись про інших. Вихованням хлопчика займається мама. Батька дитини працівники садочку та вихователі жодного разу не бачили (а.с.23-24).

Згідно довідки №10 від 05.04.2023 року, наданої директором ЗДО №106 ОСОБА_9 , мати ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_12 . Велислав дуже добре сприймає вітчима, ОСОБА_13 вчасно приводить його в садок і забирає, уважно та любляче відноситься до пасинка, дитина охоче йде з ним на контакт (а.с.49).

Органом опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, не намагається побачити своїх дітей, зокрема, не звернувся до органу опіки з проханням встановлення йому днів та годин побачень з дітьми (а.с.218-219).

Разом з тим, Службою в справах дітей Нікопольської міської ради надано висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки ОСОБА_2 має бажання спілкуватись з дітьми, нести відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей, але позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з ними. З наданих Службою в справах дітей документів вбачається, що ОСОБА_2 не перебуває на обліку у лікаря-фтізіатра, лікаря-психіатра, офіційно працевлаштований, але перебуває в простої на 2/3 тарифних ставки. (а.с.89-90).

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Згідно ч.2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дітей в матеріалах справи відсутні.

На переконання суду, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є саме свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо нього: розлучення з дружиною, виїзд колишньої дружини та дітей на постійне проживання в іншу область, тимчасові матеріальні труднощі, утворення позивачкою нової сім`ї з іншим чоловіком.

Непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків, постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 6 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19. Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18.

Відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким вона не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести (постанова Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17.

Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Суд погоджується з висновком, наданим Службою в справах дітей Нікопольської міської ради, та виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 не забезпечуватиме інтересів самих дітей, оскільки позивачка не довела, в чому саме полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька батьківських прав, та не надала суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей, яке б становило реальну загрозу для них, їх життя, здоров`я та психічного розвитку.

В свою чергу, суд попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи відмову позивачці в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору залишаються за нею.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81,82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, ст.ст. 150,157,164-166,180,182,191 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, Законом України «Про охорону дитинства», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Нікопольської міської ради, Служба у справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева