ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/198/25 Провадження 2/636/1512/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря судового засідання Селевко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та зняти арешт, накладений постановою про арешт майна 08.12.2018 у ВП № 56950453.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син, ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 . Вона разом зі спадкодавцем була зареєстрована та проживала у будинку АДРЕСА_2 , отже вважається такою, що прийняла спадщину. Батько спадкодавця, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, заяву про прийняття спадщини не подавав, тому вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом. Листом від 23.04.2024 повідомлено, що відсутня можливість видати свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку із забороною на все майно спадкодавця. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявне обтяження номер 30298705 (спеціальний розділ), вид обтяження арешт нерухомого майна, предмет обтяження все нерухоме майно, підстава обтяження постанова МРВ ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву ГТУЮ у Харківській області. В АСВП ВП № 56950453, відкрите 08.08.2018, значиться завершеним. Згідно відповіді Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ МЮ (м. Харків) № 53520 від 27.11.2024 арешт на майно боржника накладено постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 56950453 при примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 636/3214/17, виданого Чугуївським міським судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 26515,90 грн. Постановою державного виконавця від 05.03.2019 на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними. Стягувач протягом трьох років повторно виконавчий лист до примусового виконання не пред`являв, тож втратив таке право. Будь-яких дій, направлених на стягнення боргу, АТ КБ «ПриватБанк» не вживало, що свідчить про відсутність будь-якої зацікавленості у стягувача в отриманні боргу. З метою підтвердження або спростування факту наявності боргу ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» 04.12.2024 на адресу останнього направлено запит. Згідно трекінгу 09.12.2024 адресатом відмовлено в отриманні вказаного поштового відправлення. Вона не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт, тому не може оскаржити дії або бездіяльність державного виконавця, фактично набула у власність належне спадкодавцю майно. За наявності зазначеного арешту (обтяження), накладеного на все майно спадкодавця, порушується її прав власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину і в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Ухвалою від 07.02.2025 справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито.

Від позивача надійшла заява про підтримання позову, проханням його задовольнити та розглядати справу без її участі.

Від старшого державного виконавця Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Завалій Е.Т. надійшов відзив на позов, в якому вона просила залишити позов без розгляду, у зв`язку з тим, що у відділі відсутня інформація про виконання рішення суду боржником, просила розглядати справу без участі представника відділу.

Від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Гринихи Т.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що на даний час ОСОБА_2 заборгованості перед банком не має, вважає, що банк є неналежним відповідачем по справі, оскільки будь-яких вимог до банку позивач не ставить, тому вимоги позивача є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, просила розглядати справу без участі представника банку.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши відзиви, заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності, і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Право на звернення до суду на захист цивільних прав та інтересів надано кожній особі та гарантоване, як Конституцією України, так і закріплено в ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України. Зокрема ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Майже аналогічні положення закріплено і в ст. 15 ЦК України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача, ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.10.2022.

Факт родинних відносин між ними підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.03.1987.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 27.02.2007 ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , по 1/3 частині кожному, належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , про що також свідчить інформація КП «Чугуївське МБТІ» від 29.09.2023 за № 1853.

Згідно актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень від 13.11.2024 постановою МРВ ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву ГТУЮ у Харківській області у ВП № 56950453 накладено обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна ОСОБА_2 .

Згідно інформації Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції за № 53520 від 27.11.2024 на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 56950453 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 636/3214/17, виданого 21.05.2018 Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення с ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 26515,90 грн. 08.08.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 18.12.2018 винесено постанову про арешт майна боржника. 05.03.2019 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

За результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 13.11.2024 виконавче провадження № 56950453, де стягувачем є АТ КБ «ПриватБанк», а боржником ОСОБА_2 , завершено.

Згідно інформації Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного МРУ Міністерства юстиції, зазначеною у відзиві, станом на сьогодні відкритих виконавчих проваджень, де боржником є ОСОБА_2 немає.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Такої ж самої правової позиції дотримується і Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Листі № № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, а саме: «Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину».

Згідно п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності ОСОБА_2 припинилося внаслідок смерті останнього. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і накладається державним виконавцем шляхом, зокрема: винесенням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Згідно статті 1261 ЦК України: у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги померлого ОСОБА_2 є його мати, позивач у справі ОСОБА_1 .

Батько ОСОБА_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 05.04.2023.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину, тим що проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем за адресою: будинок АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки відділу державної реєстрації Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 18.10.2023, та подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено, у зв`язку з забороною на все майно після вищевказаних померлих осіб, про що свідчать відомості Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 23.04.2024.

Інших спадкоємців, що претендують на спадщину після смерті ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 після смерті спадкодавця є єдиним спадкоємцем 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка прийняла спадщину фактично та протягом строку, передбаченого ч.1 ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї, однак, оформити спадщину на своє ім`я не змогла, у зв`язку з наявністю заборони на все спадкове майно.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження»). Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ (ч.2 цієї статті).

Відповідно до положень ч.1 ст.18 даного Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Сторони виконавчого провадження мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому законом (ст.19 вищевказаного Закону).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У відповідності до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Згідно частин 1,2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Згідно результатів пошуку виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутні відкриті виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_2 .

Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» від 16.05.2025 заборгованість по клієнту ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до ч.5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 5 від 03.06.2016, у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження

Аналізуючи в своїй сукупності та взаємозв`язку доводи та докази сторін у справі в контексті заявлених позовних вимог, з урахуванням положень статей 12,13,76,77,80,81,89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що на даний час у Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні виконавчі провадження, в межах яких було накладено арешт на майно, зокрема й на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка належала за життя ОСОБА_2 та яку на даний час має намір успадкувати позивач у справі ОСОБА_1 . Однак, у зв`язку з наявністю арешту на все спадкове майно позивач фактично не може скористатися своїм правом на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина, ОСОБА_2 , на відповідне спадкове майно.

Отже, на даний час, за вищевказаних та встановлених обставин, вбачаються підстави для звільнення з-під арешту нерухомого майна, зокрема, 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 5, 11, 12, 13, 76-80, 81, 82, 83, 89, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту - задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови МРВ ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву ГТУЮ у Харківській області про арешт майна боржника від 08.12.2018 у виконавчому провадженні № 56950453.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті сина, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, .

Відповідач: Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса місцезнаходження: Харківська область, м. Чугуїв, вулиця Леонова, буд. 4-А, .

Суддя: С.А. Оболєнська