Справа № 289/289/25
Номер провадження 2/289/464/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

з участю секретаря судового засідання - Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами, неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 залишити для подальшого виховання та проживання з нею та стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження з ним сім`ї стали неможливими.

Ухвалою судді від 26.12.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак звернулися до суду з заявами про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а відповідач позовні вимоги визнає.

Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 27.10.2007 (а.с. 4), від даного шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6, 7, 8, 9). Протягом останнього часу сторони шлюбних стосунків не підтримують та спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя.

Сторонам судом надавався строк на примирення, проте, після спливу вказаного строку останні не примирились.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 104 СК України; ч. 3 ст. 105 СК України; ч. 1 ст. 110 СК України).

У відповідності до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За приписами ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Отже, наявність того факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача є підставою для повного задоволення позовних вимог.

Окрім того, судом встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю (а.с. 10).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15.01.2020 у справі №200/952/18.

Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 у справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його.

Положеннями ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Водночас, положеннями частини 3 цієї ж статті визначено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 досяг 17 років і ОСОБА_5 досяг 14 років, а тому заявлена вимога позивача про визначення місця проживання вказаних дітей разом з матір`ю задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 гривень (а.с. 12).

Керуючись ст. ст. 110, 112 СК України, ст. ст. 2, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити частково.

Розірвати шлюб, укладений між громадянами України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований 27.10.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Радомишльського райуправління юстиції Житомирської області, актовий запис № 128.

Малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО