Справа № 368/988/25
Рішення

Іменем України

"23" жовтня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

за участю секретаря Назаренко А.І.

представника позивача Чернеги А.В.

та відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик в режимі відео конференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», представники позивача Ґедзь Ольга Віталіївна та адвокат Ткаченко Юлія Олегівна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 1111972 від 06.05.2021 року, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» суму заборгованості за Договором позики №1111972 в розмірі 11 745,06 грн., з яких: - 5 423,58 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 6 321,48 грн. - сума заборгованості за відсотками та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн., обґрунтовуючи позов наступним.

06.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ідентифікаційний код юридичної особи - 39861924) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний код фізичної особи - НОМЕР_1 ) укладено Договір позики №1111972 (АНУЇТЕТ), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 550,00 грн. строк позики - 64 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.6 % в день (базова процентна ставка/фіксована).

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису НОМЕР_4, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін.

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою позикодавцем, позичальник/відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким/якою укладено договір №1111972 від 06.05.2021 р., ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: НОМЕР_4. Час відправки ідентифікатора позичальнику: 06.05.2021 19:18:30. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1

Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Того ж дня, позикодавець на виконання п.1 Договору позики №1111972 від 06.05.2021 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 6 550,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий.

Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №e8579885-2dfa-40f5- 80c5-b1e7187b3d09 від 06.05.2021 року, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. (платіжна інструкція підписана електронно-цифровим підписом платіжної установи № e8579885-2dfa-40f5-80c5-b1e7187b3d09 від 06.05.2021 року - додалася).

Згідно листа №10/04/25-82 від 10.04.2025 року, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок відповідача на підставі платіжної інструкції №e8579885-2dfa-40f5-80c5-b1e7187b3d09 (кошти перераховані за посередництвом платіжної установи) перераховано кошти на виконання умов Договору позики №1111972.

Згідно довідки № КД-000022371/ТНПП від 23.04.2025 р. ТОВ «ФК Фінекспрес» (платіжна установа), підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (), відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018 р., укладеного між компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 06.05.2021 року, сума 6 550,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу e8579885-2dfa-40f5-80c5-b1e7187b3d09.

Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Враховуючи, що позику видано на платіжну картку, а не на банківський рахунок позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються постановою НБУ № 705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», яка була чина на дату укладання договору (оскільки позикодавцем здійснено перерахування коштів на картковий рахунок відповідача за посередництвом платіжної установи, так як перерахунок коштів з банківського рахунку позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий).

Відповідно до 5 розділу VII зазначеної вище постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 р. вказано, що документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Отже, враховуючи вище зазначене положення, наявні у справі документ від платіжної системи про перерахування коштів на картковий рахунок та платіжної інструкції - мають статус первинного документа, що підтверджує перерахування коштів.

Крім того, Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року за №6-50цс16 наголошується, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Нарахування процентів та строк договору позики: відповідно до п. 4.3. договору позики №1111972, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету, розміщені за посиланням https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та наслідки укладення цього Договору йому зрозумілі. Згідно із п. 6.7. правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі невнесення чергового ануїтетного платежу, до складу якого входить частина позики, позичальнику на таку частину позики нараховується процентна ставка у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем сплати такого ануїтетного платежу, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів по кожному подібному ануїтетному платежу.

Після оплати ануїтетного платежу та процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою (або її частиною), подальше повернення позики здійснюється згідно з графіком платежів. позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за Договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.

П. 8.7. Правил, передбачено, що під час дії особливих умов виконання Договору позики, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності, позичальник порушить взяті на себе зобов`язання за договором позики, такі особливі умови виконання договору позики втрачають силу, а нараховані згідно умов договору позики проценти підлягають перерахуванню та оплаті позичальником в повному обсязі на загальних умовах за весь період дії договору позики і незалежно від пропонованих особливих умов програми лояльності.

Таким чином, у договорі встановлено строк позики 64 днів, проте відповідач взяті на себе зобов`язання - не виконав, у зв`язку із чим строк договору автоматично пролонговується. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями.

Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. Слід зазначити, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (ресурс позикодавця), отримання одноразового ідентифікатора, входу на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без надання відповідачем особистої інформації (ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів тощо) та без попереднього погодження оферти договору позики та правил надання грошових коштів у позики - укладання договору позики технічно не можливе, що у свою чергу відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

З наведеного алгоритму укладання договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з умовами договору позики та правила надання грошових коштів у позику на умовах ануїтету подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим.

Таким чином, підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61- 18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Враховуючи викладені вище умови Договору позики №1111972 від 06.05.2021 р., та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 2 820,00 грн., заборгованість останнього за договором позики складає 11 745,06 грн. (розрахунок заборгованості позикодавця за період з 06.05.2021 по 26.10.2021 та розрахунок заборгованості позивача за період з 26.10.2021 по 13.06.2025 року - додався), зокрема: - 5 423,58 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 6 321,48 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Отже, відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами - не виконав ні перед позикодавцем/первісним кредитором, ні перед позивачем/фактором - ТОВ «Фінпром Маркет», що набуло право вимоги за договором позики №1111972 на підставі договору факторингу.

Між тим, з наданих розрахунків заборгованості вбачається, що попереднім кредитором та позивачем не здійснювались додаткове нарахуванні процентів за базовою/фіксованою процентною ставкою та процентною ставкою за понадстрокове користування позикою. В подальшому, позикодавцем/первісним кредитором відступлено право вимоги за вказаним вище Договором позики, зокрема:

26.10.2021 р. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (ідентифікаційний код юридичної особи - 35017877) уклали Договір факторингу № 2610 від 26.10.2021 р. за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1111972 від 06.05.2021 р.

03.04.2023 р. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» (ідентифікаційний код юридичної особи - 43311346) уклали Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р. за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №1111972 від 06.05.2021 р.

Так, згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог.

Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до позивача/фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього Договору.

Відповідно до реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 року ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 11 745,06 грн., з яких: 5 423,58 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 321,48 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Щодо сплати судового збору при зверненні до суду в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.4 З.У. «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, враховуючи, що позовна заява подається в електронній формі, сума судового збору, що підлягає сплаті становить 2422,4 грн. (3028,00 грн. * 0,08 = 2422,4 грн.).

Попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат позивача на момент подачі позову складається з наступного:

- судового збору за подання позову у розмірі 2 422,40 грн.;

- понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.

Між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна» укладено договір про надання правничої допомоги №01-11/24 від 01.11.2024 року.

Відповідно до п.п. 1.1. Договору адвокат бере на себе зобов`язання по наданню клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов Договору.

Сторони в п.п. 4.1. Договору визначили, що клієнт сплачує на користь адвоката винагороду, зокрема у розмірі 3 500,00 грн. за вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів по малозначній справі для формування позовної заяви (500,00 грн.) та підготовку/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі (3 000,00 грн.), що разом складає 3 500,00 грн.

Відповідно до витягу з акту №12-П від 30.04.2025 року про приймання-передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №01-11/2024 від 01.11.2024 року, вбачається, що адвокатом надано позивачу професійну правничу допомогу, зокрема за вивчення/збір документації та складання позовної зави до відповідача - вартість зазначених послуг складає 3 500,00 грн., яка була сплачена ТОВ «Фінпром Маркет» в повному обсязі та підтверджується платіжним документом.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнала частково, а саме: тіло кредиту. Щодо процентів, то просила суд врахувати, що позивачем проценти нараховані їй за межами строку видачі кредиту.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України.

Щодо стягнення тіло кредиту.

Судом встановлено, що 06.05.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 1111972, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 550,00 грн., строк позики - 64 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.6 % в день (базова процентна ставка/фіксована).

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису НОМЕР_4, що був надісланий на вказану відповідачем/позичальником електронну адресу - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Позикодавець виконав свої зобов`язання, зокрема надав відповідачу у позику грошові кошти в розмірі 6550,00 грн. шляхом їх перерахування на його банківський картковий рахунок, № НОМЕР_2 за посередництвом платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес».

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України).

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7жовтня 2020 року у справі №127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У справі, яка розглядається, суд встановив, що договір позики сторонами укладено в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором НОМЕР_4.

26.10.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2610, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 1111972 від 06.05.2021 року.

03.04.2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики № 1226371 від 02.03.2021 року.

Так, згідно п.5.2. зазначеного вище Договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог.

Відповідно до Реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за Договором позики та заборгованості за процентами не виконав.

Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, тому суд враховує, що відповідачем ОСОБА_1 було проведено оплату 26.05.2021 року в сумі 2820,00 грн., з яких позивачем віднесено на погашення тіла кредиту кошти в сумі 1126,42 грн., тому з урахуванням проведеної оплати тіло кредиту залишилось у розмірі 5423,58 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому позовні вимоги позивача в цій частині слід задовольнити.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом.

Зі змісту договору позики від 06.05.2021 убачається, що відповідач у випадку неповернення в строк грошових коштів зобов`язалася сплачувати проценти у розмірі 1,6 % в день (базова процентна ставка/фіксована).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щоденну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно з ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 відхилила аргументи позивача, що, на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України, він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості. При цьому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти.

Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18).

У постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, з приводу застосування приписів статті 1048ЦК України у разі неправомірного, незаконного користування боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вказала на таке.

Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання за частиною першою статті 1050 ЦК України, застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, після закінчення строку надання позики (08.07.2021 року) підстави для нарахування процентів за користування позикою відсутні.

Проте, з розрахунку позивача вбачається, що проценти були нараховані по 01.08.2021 р. включно, що перевищує строку надання позики.

Тому судом зроблено розрахунок процентів, а саме:

?з 06.05.2021 р. по 26.05.2021 р. за один день нарахування процентів становить 104,80 грн. (6550,00 х 1,6);

? з 27.05.2021 р. по 08.07.2021 р. за один день нарахування процентів становить 86,78 грн. ((6550,00-1693,58) х 1,6)

Тобто, суд вважає з відповідача на користь позивача підлягає стягненню проценти за користування кредитом в розмірі з наступного розрахунку: (21 день х 104,80 грн.) + (43 дня х 86,78 грн.) - 1693,76 = 4238,76 грн.

З огляду на вказане суд не прийняв до уваги доводи позивача про те, що на підставі ст. 536 ЦК України та 1048 ЦК України він має право нараховувати передбачені договором проценти за користування чужими коштами з 09.07.2021 по 01.08.2021 та відмовляє у задоволенні в цій частині вимог позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із доказів у справі, зокрема договору про надання правничої (правової) допомоги за номером: № 01-11/24 від 01.11.2024 року, акту приймання-передачі надання правничої допомоги від 30.04.2025 р. та платіжною інструкцією коштів від 30.04.2025 р. вбачається, що сторони узгодили між собою регулювання ціни договору з фіксованою ставкою надання послуг у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, та такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правничої допомоги та представництво в суді від 31.08.2024, розрахунок розміру оплати гонорару за правничу допомогу від 31.08.2024 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 17 від 31.08.2024 про прийняття адвокатом від ТОВ «Фінпром Маркет» 3500 грн.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог стягненню із відповідачки на користь позивача підлягають понесені останнім витрати на сплату судового збору в розмірі 1992,91 грн. (1 211,20 грн. х 82,27%) та 2879,45 грн. (3500,00 грн. х 82,27%) витрат на правничу допомогу.

На підставі викладеного та керуючись Конституції України, ЦК України, ст. ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», представники позивача Ґедзь Ольга Віталіївна та адвокат Ткаченко Юлія Олегівна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 1111972 від 06.05.2021 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (, місцезнаходження юридичної особи: 8200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_3 відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку - «ФинПромБанкМФО») суму заборгованості за договором позики № 1111972 в розмірі 9 662 (дев`ять тисяч шістсот шістдесят дві) грн.. 34 коп., з яких: 5 423,58 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4238,76 грн. - сума заборгованості за відсотками.

У задоволенні решти вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (, місцезнаходження юридичної особи: 8200, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_3 відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку - «ФинПромБанкМФО») суму сплаченого судового збору в розмірі 1992 (одну тисячу дев`ятсот дев`яносто дві) грн.. 91 коп. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 2879 (дві тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн.. 45 коп.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення та подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено 27.10.2025 р.

Суддя І.І. Шевченко