ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/20921/22

Провадження № 22-ц/820/1948/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2025 року, суддя Заворотна О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

В жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позивних вимог зазначив, що він у період з жовтня 1978 року та до моменту звернення до суду з даним позовом відкрито та безперервно користується й фактично володіє житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою площею 866 кв.м., кадастровий номер :01:005:0149, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 .

Ці нерухомі об`єкти придбані за рахунок коштів батьків позивача та відповідача й зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 . За домовленістю батьків та сторін означені об`єкти нерухомого майна повинні були бути зареєстровані за позивачем та відповідачем в рівних частках, однак таких дій вчинено не було.

Разом з тим, з моменту придбання спірного будинковолодіння ОСОБА_3 підтримує об`єкти нерухомості у належному стані, проводить поточний та капітальний ремонти будинку, здійснює оплату комунальних послуг.

З огляду на зазначене, в силу користування позивачем житловим будинком та земельною ділянкою понад сорок три роки; невжиття ОСОБА_2 жодних дій, пов`язаних із утриманням житлового будинку, земельної ділянки та підтримання їх у належному стані; фактичної відмови попереднього власника ОСОБА_2 від будинку та земельної ділянки, невчинення нею дій щодо утримання об`єктів нерухомого майна, в тому числі, оплати комунальних послуг, підтримання будинку у належному стані, позивач вважає, що отримав право на спірні об`єкти за набувальною давністю.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.04.2025 у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , до участі у справі залучено його правонаступника, ОСОБА_1 .

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.06.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 та його спадкоємець ОСОБА_1 були обізнані про те, що спірне майно на праві власності належить відповідачці ОСОБА_2 , а тому позивач не є добросовісним набувачем майна, право власності на яке просить визнати за набувальною давністю. Сам по собі факт користування позивачем цим майном не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом не взято до уваги усіх обставин справи, оскільки ним надано до суду усі належні та допустимі докази для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 послалася на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Вона є власником спірного майна, однак наразі перебуває закордоном.

В суді представник позивача підтримала апеляційну скаргу, представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, зареєстрований за №2-4112.

Право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 зареєстровано, що підтверджується витягом про реєстрацію №9214058 від 08.12.2005.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 08.08.2008, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 866 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав та мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 11.03.1981, що підтверджується відміткою в паспорті серія НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Шевцової І.А. від 26.03.2025, №46/02-14, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_1 , станом на 26.03.2025 інших спадкоємців не має.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 суду пояснили, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 поділено на дві частини, якими користувались окремо ОСОБА_3 з сім`єю та ОСОБА_2 з сім`єю. В подальшому ОСОБА_2 виїхала за кордон, а за будинком здійснював догляд ОСОБА_3 .

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, таких як: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для правомірного володіння майном.

Отже, йдеться про добросовісне, безтитульне заволодіння майном особою, яка у подальшому може претендувати на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може набути право власності на нього, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17.

У постановах від 15.11.2022 у справі №293/1061/21, від 15.06.2023 у справі №359/8844/20, від 21.02.2024 у справі №756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Установивши, що ОСОБА_3 та його спадкоємець ОСОБА_1 були обізнані про те, що власником спірного будинку у АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , яка не відмовлялася від свого права власності на майно, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання права власності на майно за набувальною давністю, оскільки володіння позивачем спірним нерухомим майном не є добросовісним в розумінні статті 344 ЦК України.

Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.

Оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, тому відмова у задоволенні позову судом є обґрунтованою.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, тому підстав для скасування або зміни судового рішення в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова