Справа № 373/760/21
Номер провадження 8/373/1/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді Хасанової В.В.,

за участю

секретаря судового засідання Шинкаренко А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 у справі №373/760/21 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном, -

ВСТАНОВИВ:

18.04.2024 представник заявника Півторак Т.О. звернувся до суду із вказаною заявою та просить: скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 у справі №373/760/21; позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном задовольнити; визнати відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заяву обґрунтовує тим, що підставою для перегляду рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 у справі №373/760/21 є постанова Верховного Суду від 10.01.2024 в справі №373/80/21 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та скасування запису про право власності, якою рішення Переяслав-хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06.05.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 23.09.2021 в частині вирішення спору до державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про скасування запису про право власності скасовано та ухвалено нове. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про скасування запису про право власності.

Отже, фактично, підставою для перегляду рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 у справі №373/760/21 під час розгляду якої судом бралися до уваги обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі №373/760/21, є постанова Верховного Суду від 10.01.2024 в справі №373/80/21, якою скасовано судове рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення у справі №373/760/21, що підлягає перегляду. Постанову Верховного Суду від 10.01.2024 в справі № 373/80/21, яка є остаточною і оскарженню не підлягає, АТ «Сенс Банк» отримало засобами поштового зв`язку лише 10.04.2024. Справа Верховним Судом розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, в судовому засіданні під час перегляду рішення в касаційному порядку представник АТ «Сенс Банк» участі не брав та з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами АТ «Сенс Банк» звернулось 15.04.2024.

15.05.2024 ухвалою суду після усунення недоліків позивачу поновлено строк звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 у справі №373/760/21 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання у даній справі.

15.10.2024 ухвалою суду визнано явку представника позивача АТ «Сенс Банк» та відповідачки ОСОБА_1 обов`язковою.

30.10.2024 на адресу суду надійшли письмові пояснення від позивача ОСОБА_2 в яких зазначила, що відповідно до висновків Верховного Суду в справі № 373/80/21 спірна квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі ЗУ «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі шляхом перереєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк», як забезпечення відповідачем умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 11.12.2007, укладеного в іноземній валюті. Просила відмовити у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Переяслав-Хмельницького суду Київської області від 16.12.2021 у справі № 373/760/21.

18.11.2024 судове засідання не відбулося в зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні суду. Розгляд справи відкладено до 27.11.2024 о 15:00.

18.11.2024 відповідачем ОСОБА_2 до суду подано письмові пояснення, в яких остання вказала, що є законним власником спірної квартири та просила відмовити в задоволенні заяви АТ «Сенс Банк» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

27.11.2024 судове засідання відкладено до 09.12.2024 о 16:15 за клопотанням представника заявника - Півторака Т.О. про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача АТ «Сенс Банк» - Півторак Т.О. заяву про перегляд судового рішення від 16.12.2021 за нововиявленими обставинами підтримав, просив скасувати рішення суду від 16.12.2021, позов АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні вказувала, що заява банку є безпідставною, просила відмовити у її задоволенні. Повідомила, що відповідачка ОСОБА_1 проживає на даний час за кордоном, можливості прибути в судові засідання у неї немає. Просила розгляд справи проводити без її участі.

Відповідачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про день та час судового засідання в судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляла.

Ухвалою суду від 09.12.2024 за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі за заявою заява АТ «Сенс Банк» про поворот виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06.05.2021 у цивільній справі № 373/80/21 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича, АТ «Укрсоцбанк» в особі правонаступника АТ «Альфа-Банк», про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та скасування запису про право власності.

Ухвалою суду від 24.07.2025 провадження у справі поновлено та призначено до розгляду на 11.08.2025 о 15:00.

11.08.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті у справі № 373/2695/23. Розгляд справи відкладено до 15.09.2025 о 13:30.

15.09.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці. Розгляд справи відкладено до 09.10.2025 о 14:30.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

06.05.2021 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області у справі №373/80/21 за позовом ОСОБА_2 до державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича, Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі правонаступника Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та скасування запису про право власності винесено рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»), проведений 21.08.2019 16:48:35 державним реєстратором комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Верестуном Олексієм Івановичем, індексний номер 48370683, номер запису про право власності 32940110.

В частині визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; визнання незаконним переходу права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , від ОСОБА_2 до АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»), відмовлено.

23.09.2021 постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено частково. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2021 року змінено, виключено з його мотивувальної частини висновок про те, що ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до правовідносин у цій справі. В іншій частині рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2021 року залишено без змін.

16.12.2021 в справі № 373/760/21 рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області в задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном відмовлено.

Рішення набрало законної сили 25.01.2022.

З рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 в справі №373/760/21 вбачається, що 11.12.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 402/101/07-Пі, згідно з яким ОСОБА_1 надано кредитні кошти в межах максимального ліміту заборгованості в розмірі 42 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50 процентів річних, а також комісій, в розмірі та порядку, визначених цим Договором. Кінцевий термін повернення заборгованості - не пізніше 10.12.2022. В подальшому, між сторонами був укладений Договір про внесення змін від 28.09.2009, відповідно до якого здійснено переведення умов кредитування позичальника з відновлювальної кредитної лінії на невідновлювальну кредитну лінію.

На забезпечення виконання зобов`язання 11.12.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , як майновим поручителем ОСОБА_1 , укладено іпотечний договір № 04/І-922, згідно з умовами якого іпотекодавець передав у якості забезпечення виконання зобов`язань перед іпотекодержателем двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 3107 від 29.12.2005. Вказаний іпотечний договір посвідчений 11.12.2007 приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О. із накладенням заборони відчуження зазначеного нерухомого майна до припинення чи розірвання договору іпотеки.

10.01.2024 Верховний Суд у справі № 373/80/21 своєю постановою скасував судове рішення, яке стало підставою для ухвалення Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області рішення від 16.12.2021. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06.05.2021 та постанову Київського апеляційного суду від 23.09.2021 в частині вирішення позову ОСОБА_2 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування запису про право власності скасовано і ухвалено нове рішення. Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Верестуна Олексія Івановича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування запису про право власності.

Підставою для ухвалення нового рішення, яким у позові відмовлено, стало те, що позивач пред`явила у цій справі вимогу, яка не відповідає правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та просила захистити право неефективним способом, оскільки з 16.01.2020 такого способу захисту порушених прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права не передбачено. Також за змістом постанови Суду позов був заявлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, тому суд відмовив у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17), оскільки у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 126/2200/20 зазначено, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі, він лише зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 336/4662/19).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що законні підстави для скасування рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 відсутні, а тому в задоволенні заяви АТ «Сенс Банк» про перегляд рішення суду від 16.12.2021 за нововиявленими обставинами слід відмовити, а рішення суду від 16.12.2021 залишити в силі, змінивши мотиви, з яких виходив суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішенням рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 в справі № 373/760/21 встановлено, що відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9540970 від 11.01.2006 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить вказана квартира. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу № 3107 від 29.12.2005.

Згідно з копією довідки виконкому Переяславської міської ради за № 07-23/765/2-21 від 23.03.2021 за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані дві особи, 1951 та 1986 років народження.

Відповідно до копії Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2019 державним реєстратором КП «Агенція адміністративних послуг» Верестуном О.І. 23.08.2019 11:15:25 внесено запис № 48370683 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , власник - АКБ «Укрсоцбанк».

Згідно з копією вимоги про добровільне виселення від 13.04.2021 за №1645 АТ «Альфа-Банк» повідомило відповідачів про те, що відповідно до рішення єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк», правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків є АТ «Альфа-Банк». Як законний власник предмета іпотеки АТ «Альфа-Банк» вимагає від відповідачів добровільно звільнити житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 зі зняттям всіх мешканців житла з реєстраційного обліку.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась онука ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , де в графі батьки міститься запис: батько дитини - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_1 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ч.1 ст. 109 ЖК України).

Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Аналогічні за змістом положення містяться й у ч.3 ст. 109 ЖК України.

Частина друга ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

У постанові від 22.03.2023 у справі № 361/4481/19 (провадження № 14-109цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ у справі «Маккенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року, пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Концепція житла за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановлених у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є «житлом» місце конкретного проживання, що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності - дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом, на переконання Великої Палати Верховного Суду, є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення.

Аналізуючи ст. 109 ЖК України, можна зробити висновок, що частина третя цієї статті деталізує порядок виселення осіб, які проживають у переданому в іпотеку житловому приміщенні після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на житло шляхом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін (у договірному порядку) без звернення до суду. У такому випадку після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житло всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Якщо громадяни не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У цьому випадку ч.3 ст. 109 ЖК України відсилає до частини другої цієї статті, у якій зазначається про необхідність надання громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, іншого постійного житлового приміщення (за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку), із зазначенням такого постійного житлового приміщення в рішенні суду.

Тобто порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені ч.2 ст. 109 ЖК України. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.

Загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення, передбачене ч.2 ст. 109 ЖК України, стосується не тільки випадків виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, а й у разі виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, коли мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, тобто не досягнуто згоди щодо виселення між новим власником і попереднім власником чи наймачами житлового приміщення.

Це передбачено і в ч.1 ст. 109 ЖК України, в якій вказано, що виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Отже, у разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку ст. 40 Закону № 898-IV та частин першої - третьої ст. 109 ЖК України, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому ч.4 ст. 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частина друга ст. 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в разі звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем статті 40 Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (позики), забезпеченого іпотекою цього житла.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18)).

Отже, встановлення тієї обставини чи здійснюється виселення з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, або придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, має суттєве значення для правильного вирішення цієї справи та застосування судом відповідної норми статті 109 ЖК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9540970 від 11.01.2006; підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу № 3107 від 29.12.2005.

Таким чином, виселення з такого житлового будинку проводиться з наданням іншого постійного житла, яке за положенням частини другої статті 109 ЖК України вказується у рішенні суду.

Зазначення іншого постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог закону має бути надане особам одночасно з їхнім виселенням, є обов`язком позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки предмет іпотеки - квартира набута відповідачем ОСОБА_2 у власність не за рахунок отриманих кредитних коштів, а на підставі договору купівлі-продажу № 3107 від 29.12.2005,а право власності зареєстроване 11.01.2006, тому фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло є, відповідно, їх виселення, однак у даному випадку немає достатніх підстав для виселення відповідачів зі спірної квартири без надання іншого житла, у зв`язку з чим вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задоволенню не підлягає, а відтак не підлягає задоволенню похідна вимога про зняття з реєстрації.

Крім того, при перегляді в касаційному порядку рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області в справі № 373/80/21 в своїй постанові Верховий Суд зазначив, що 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Отже Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 загальною площею 53,30 кв.м, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі вказаного Закону, у тому числі шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 11 грудня 2007 року, укладеного в іноземній валюті.

Крім того, судом встановлено, що в спірній квартирі зареєстровано онуку ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.ч.3,4 ст. 29 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч.2 ст. 156 ЖК України).

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, суд, серед іншого, може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч.4 ст. 429 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 82, ст.ст. 264-268, 273, 352, 354, 429 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «Сенс Банк» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 у справі №373/760/21 за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку, визнання такими, що втратили право користування майном - відмовити.

Залишити рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 16.12.2021 у справі №373/760/21 в силі.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя В. В. Хасанова