Провадження №2-о/756/577/25
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 жовтня 2025 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Шевчука А.В.‚
за участю секретаря - Омельчук М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , третя особа - Маріупольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) про встановлення факту, що має юридичне значення,
У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою у якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , громадянина України ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь, ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заяви вказувала, що звертається до суду з цією заявою про встановлення факту смерті колишнього чоловіка - ОСОБА_3 , який, за наявною їй інформацією, помер у місті Маріуполь Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заявник вказує, що про факт смерті їй повідомила родичка померлого ОСОБА_4 у повідомленні в месенджері, де зазначено, що « ОСОБА_2 сьогодні помер, ще дома, не забрали». Це листування додає як доказ до заяви, а також фотографію місця поховання.
Заявник позбавлена можливості в позасудовому порядку здійснити реєстрацію смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть, а тому звернулась до суду із відповідною заявою.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку.
Так, відповідно до ч. 8 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
За змістом статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.
Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При цьому, заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , громадянина України ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь, 23.10.2024 року (лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерську довідку про смерть (форма №106-1/о).
Посилання заявника на усні повідомлення та текст менеджера і лише фото місця поховання, не є належними та достатніми доказами для можливості встановлення факту смерті вказаного громадянина у судовому порядку.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви потрібно відмовити.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 19, 81, 82, 89, 141, 315, 317 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», главою 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», суд,
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , третя особа - Маріупольський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеси) про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Шевчук