ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м.Суми

Справа №950/2349/24

Номер провадження 22-ц/816/882/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Служенко Ольгою Вікторівною,

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2024 року, ухвалене у складі судді Бакланова Р.В. у м. Лебедин Сумської області, повне судове рішення складено 31 жовтня 2024 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18 серпня 2018 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 19 жовтня 2022 року стягнуто з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказував, що на даний час змінився його сімейний та майновий стан, оскільки він 14 січня 2023 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 . Крім того, на його утриманні, окрім старшого сина ОСОБА_5 , перебуває ще троє неповнолітніх дітей та дружина, на яку стягуються аліменти, а також непрацездатна особа - бабуся по материнській лінії.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року стягнуто з його аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, на утримання дітей, ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку щомісяця на утримання дружини ОСОБА_3 до досягнення дитиною, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років.

Відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2024 року, ОСОБА_2 було усиновлено малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зазначав, що на час прийняття рішення суду про визначення частки доходу для утримання старшого сина ОСОБА_5 він визнавав вимоги, так як у нього був один син. Однак на даний час у нього на утриманні перебуває ще троє дітей та дружина, його звільнили з ЗСУ по стану здоров`я, він не має жодних доходів та не має можливості виплачувати аліменти в повному обсязі.

Посилаючись на вищевказані обставини, просив суд ухвалити рішення про зменшення розміру стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та стягнути аліменти у розмірі 1/8 частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2024 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Зменшено розмір стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 і стягнуто аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частки від всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн та витрати по сплаті судового збору сплачені при звернені до суду - 1211,20 грн, всього стягнуто 7211,20 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Служенко О.В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з частини до 1/8, свідчить про те, що батько зменшує фінансове забезпечення однієї дитини. Водночас на утримання інших дітей він сплачуватиме більшій розмір, що суперечить інтересам дитини та чинній судовій практиці.

Вказує, що сам факт укладення нового шлюбу та наявність усиновленої дитини не свідчать про зміну матеріального стану позивача та не є підставами для зменшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

Наголошує на тому, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували зміну в бік погіршення його матеріального становища на час звернення до суду з зазначеними позовними вимогами. Зауважує, що позивач є фізично здоровою особою працездатного віку та після звільнення з лав ЗСУ та до проголошення рішення, останній не намагався влаштуватися на роботу або стати на облік до Державного центру зайнятості, а отже зменшення розміру аліментів без будь-яких підстав суперечить інтересам малолітньої дитини.

Звертає увагу суду на те, що у відповідачки дитина постійно хворіє та потребує додаткових витрат на лікування, а тому більшість часу вона перебуває на лікарняному.

Стверджує, що позивачем не доведено обставини перебування на його утриманні ОСОБА_3 , та трьох їх спільних дітей, непрацездатної бабусі по материнській лінії.

Вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 6000 грн не є співмірним зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Кудіна О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що на утриманні позивача, окрім старшого сина ОСОБА_5 , перебуває ще троє неповнолітніх дітей, дружина, на яку стягуються аліменти, а також непрацездатна особа бабуся по материнській лінії.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що з 18 серпня 2018 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 .

У період шлюбу, у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 (а. 4).

Заочним рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

14 січня 2023 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (а.с.6).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8-9).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до досягнення найстаршою дитиною повноліття та аліменти сплачувати на користь матері ОСОБА_3 , починаючи стягнення з 06 вересня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку щомісяця на утримання дружини ОСОБА_3 до досягнення дитиною, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років, починаючи стягнення з 06 вересня 2023 року (а.с.13-14).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 07 лютого 2024 року задоволено заяву ОСОБА_2 . Усиновлено малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та визнано його батьком дитини (а.с.10-11).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан, а тому наявні підстави для зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд вважав, що з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн 00 коп.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ч. 1 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При цьому, за змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

6) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін.

При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що після ухвалення 19 жовтня 2022 року Лебединським районним судом Сумської області рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі з 1/4 частини всіх видів заробітку, змінився матеріальний та сімейний стан позивача, оскільки він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , у період якого у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7 , рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі частини від усіх видів заробітку щомісяця, на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,та на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років. Окрім того, а також ОСОБА_2 усиновлено малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено погіршення його матеріального становища, не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що батько зменшує фінансове забезпечення однієї дитини, водночас на утримання інших дітей він сплачуватиме більшій розмір, оскільки з позивача на утримання дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стягуються за рішеннями суду аліменти у розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку на кожну дитину.

Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу. Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21 липня 2021 року в справі №691/926/20.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання сина сторін ОСОБА_5 на підставі заочного рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 жовтня 2022 року, з 1/4 на 1/8 частину усіх видів його заробітку (доходу), що відповідатиме засадам розумності та справедливості, та забезпечить рівні умови для утримання трьох дітей та не спричинить майнову дискримінацію дітей одного батька.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині розміру витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.

Згідно положень ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Як передбачено частинами 2 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представником позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу надано суду договір про надання правової допомоги від 23 липня 2024 року; ордер на надання правової допомоги адвокатом Кудіним О.М. від 23 липня 2024 року; акт приймання-передачі наданих послуг від 23 липня2024 року, в якому ОСОБА_2 та адвокат Кудін О.М. погодили розмір гонорару в сумі 6000 грн 00 коп.; квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23 липня 2024 року про сплату 6000 грн (а.с. 23-26).

Враховуючи критерії співмірності, реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, ціну позову, незначну ступінь складності справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, які підлягають розподілу між сторонами, до 2000 грн 00 коп.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України в частині розміру витрат на правничу допомогу належить змінити, стягнувши з відповідачки на користь позивача 2000 грн витрат на правничу допомогу. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Служенко Ольгою Вікторівною, задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2024 року в частині розміру витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов