Справа № 761/2362/23
Провадження № 2/761/1016/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Савицького О.А.

при секретарі: Тихій П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИТИ:

05.01.2023 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї та відповідача після проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу народилась донька ОСОБА_3 . При цьому, в актовому записі про народження дитини матір`ю записана ОСОБА_1 , а відомості про батька зазначені зі слів матері у відповідності до ч.1 ст. 135 СК України, зокрема батьком вказаний ОСОБА_4 . Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини. Посилаючись на те, що саме відповідач є батьком дитини, який матеріальної допомоги у добровільному порядку на її утримання не надає, позивачка просить суд позовні вимоги задовольнити, тобто визнати відповідача батьком ОСОБА_5 , виключити відомості про батька « ОСОБА_4 » з актового запису про народження дитини, внести до нього зміни, зокрема зазначити у графі «Відомості про батька» - « ОСОБА_2 » та змінити прізвище дитини з «ОСОБА_5» на « ОСОБА_6 », а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 13.09.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 05.02.2024 р. задоволено клопотання представника позивача та призначено судово-генетичну експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено.

Ухвалою від 09.05.2024 р. поновлено провадження у справі, оскільки на адресу суду від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою від 13.08.2024 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 30.10.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові, проти проведення заочного розгляду справи не заперечили.

Відповідач в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав.

Третя особа в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, направив на адресу суду лист в якому просить розглядати справу у відсутність його представника.

Враховуючи, що сторона позивачки не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення сторони позивачки, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_5 , про що 28.10.2022 р. Шевченківським ВДРАЦС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) складено відповідний актовий запис № 1043.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , матір`ю ОСОБА_5 записана ОСОБА_1 , а батьком з її слів вказаний ОСОБА_4 .

Відомості про батька дитини у актовому записі про народження були вказані відділом ДРАЦС зі слів матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 0 від 28.10.2022 р.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що батьком дитини є саме відповідач, з яким вона в зареєстрованому шлюбі не перебувала та не перебуває, проте деякий час проживала однією сім`єю, що підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Положеннями ст. 125 СК України визначено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, самою дитиною, яка досягла повноліття, а також особою, яка вважає себе батьком дитини.

Водночас, пунктом 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст. 135 СК України).

Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Так, законодавцем визначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Отже, підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-медичної експертизи (молекулярно-генетичної) експертизи.

Однак, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Даний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 23.10.2019р. у справі № 382/2559/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивачки заявляла клопотання про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, яке ухвалою суду будо задоволено. При цьому, відповідач був обізнаний про суть спору та розгляд справи в суді.

Будучи належним чином повідомленим про розгляд цієї справи та обізнаним про суть спору, відповідач не подавав будь-яких заперечень проти пред`явлених до нього позовних вимог та не з`являвся на проведення судово-генетичної експертизи. Також відповідач не звертався до суду з клопотанням про призначення у справі судово-генетичної чи судово-імунологічної експертизи для спростування заявлених вимог про його батьківство. Не вчиняв дій для надання біологічних зразків для проведення такої експертизи.

Суд вважає, що наведені фактичні обставини вказують на те, що відповідач уникає від проходження експертизи для спростування/підтвердження батьківства. Тобто, поведінка відповідача, який обізнаний про розгляд справи та суть спору, свідчить про свідоме ухилення від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Статтею 109 ЦПК України визначено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За наведених обставин, коли в матеріалах справи наявні докази, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, проте не надав суду будь-яких заперечень чи пояснень з цього приводу, тобто не вчиняв дій для направлення біологічних зразків для проведення генетичної експертизи, що свідчить про його ухилення, суд дійшов висновку про наявність факту ухилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи.

Крім того, законодавцем визначено, що ухвалюючи рішення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст. 89 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 р. у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що: «доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства».

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою подано до суду докази, які підтверджують її близькі стосунки з відповідачем, а також докази, що підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Так, в матеріалах справи наявні фотокопії листування сторін та спільні фото сторін з соціальних мереж.

Доказів на спростування вказаних обставин суду надано небуло.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, - друзі сторін: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; мати позивачки, - ОСОБА_10 та сама позивачка ОСОБА_1 як свідок. Так, свідки підтвердили, що сторони перебували в стосунках, мали спільні плани на майбутнє, планували будувати сім`ю. Свідки також підтвердили, що у сторін були постійні статеві стосунки, в тому числі без використання засобів контрацепції.

У статтях 7, 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р. № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, регламентовано, що дитина реєструється одразу після народження і з моменту народження має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 17.05.2007 р. у справі «Jevremovic v. Serbia» наголосив, що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до пп.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Враховуючи, що матеріалами справи, а також беручи до уваги ухилення відповідача від проведення призначеної судово-генетичної експертизи, підтверджується факт походження ОСОБА_5 від ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що позов у частині вимоги про визнання батьківства є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 , виключити відомості про батька « ОСОБА_4 » з актового запису про народження дитини № 1043 від 28.10.2022 р., а також внести до нього зміни, зокрема зазначити у графі «Відомості про батька» - « ОСОБА_2 » та змінити прізвище дитини з «ОСОБА_5» на « ОСОБА_6 ».

Вирішуючи спір в частині вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, при цьому відповідач є працездатною особою та може мати доходи, які є достатніми для участі в утриманні дитини.

Будь-яких доказів про незадовільний стан здоров`я відповідача, а також про перебування на утриманні останнього інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, суду надано не було.

Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, при цьому, приймаючи до уваги вік, стан здоров`я і матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача та відсутність у нього на утриманні інших осіб, які потребують його матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимоги про стягнення аліментів, а саме вважає за необхідне визначити аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивачки, в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по сплату судового збору у сумі 1073,60 грн та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Виключити відомості про батька « ОСОБА_4 , громадянин України» з актового запису про народження дитини № 1043 від 28.10.2022 р., а також внести до нього зміни, зокрема зазначити у графі «Відомості про батька» - « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України» та змінити прізвище дитини з «ОСОБА_5» на « ОСОБА_6 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.01.2023 р. і до досягнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: