Провадження: 2/484/2019/25
Справа: 484/4547/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

22.10.2025 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді Коваленко Н.А.

секретар судового засідання Голубкова Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в залі суду в м. Первомайську, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник - адвокат Ремський Євген Вікторович, до ОСОБА_3 , про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,-

встановив:

представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Ремський Є.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за кожним з позивачів право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 - чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивача ОСОБА_2 відповідно, про що було зроблено запис № 826 та 16.09.2002 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після смерті останнього залишилося спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2220, укладеного 12.01.1998 між ним та ОСОБА_3 (відповідачем у справі). Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" Первомайською філією Південної Товарної Біржі.

Всі істотні умови договору купівлі-продажу продавцем та покупцем були виконані, продавцю було передано кошти в сумі 13044 грн, а покупцем було прийнято вищевказану квартиру. Право власності було зареєстровано Первомайським МБТІ 11.02.1998 в реєстровій книзі: 66, сторінка 128 за реєстровим №12529.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (який на момент відкриття спадщини був неповнолітнім) протягом шести місяців з дня відкриття спадщини прийняли її, фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Для документального оформлення прийняття спадщини за законом позивач ОСОБА_1 05.11.2024 подала заяву в Першу первомайську державну нотаріальну контору Миколаївської області, в якій також вказала, що крім неї, спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину, є син спадкодавця ОСОБА_2 , однак згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки реєстрація права власності на вказану квартиру на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Первомайською філією Південної товарної біржі 12.01.1998 за № 2220 не відповідає вимогам чинного законодавства.

Позивачі не можуть оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим змушені звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 19.08.2025 зазначений позов залишено без руху; представником позивачів вчасно усунуто недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим вона вважається поданою у день первісного її подання до суду.

Ухвалою від 27.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами загального позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Учасникам справи надіслано копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі.

09.09.2025 на адресу суду надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 16.09.2025 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, в судове засідання викликані учасники справи.

Представник позивачів - адвокат Ремський Є.В. в судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи в його відсутність та відсутність його довірителів, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити його, вказавши при цьому, що проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не прибув, про час, день та місце розгляду справи своєчасно та належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України. Причини неявки суду не відомі. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких інших клопотань, заяв по суті справи, доказів тощо, до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивачів, суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 - чоловік та батько позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції Миколаївської області зроблено запис № 826 та 16.09.2002 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 2220, укладеного 12.01.1998 між ним та ОСОБА_3 (відповідачем у справі). Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна зареєстрований відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" Первомайською філією Південної Товарної Біржі. Право власності зареєстровано Первомайським МБТІ 11.02.1998 в реєстровій книзі: 66, сторінка 128 за реєстровим №12529.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (який на момент відкриття спадщини був неповнолітнім) протягом шести місяців з дня відкриття спадщини прийняли її, фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Для документального оформлення прийняття спадщини за законом позивач ОСОБА_1 05.11.2024 подала заяву в Першу первомайську державну нотаріальну контору Миколаївської області, в якій також вказала, що крім неї, спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину, є син спадкодавця ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області заведена спадкова справа № 395/2024.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 11.11.2024 Сіраченко Т.П. , державним нотаріусом Першої первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), позивачці відмовлено в оформленні спадщини на квартиру, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку з невідповідністю правовстановлюючого документа чинному законодавству.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до цієї дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

З урахуванням часу смерті чоловіка та батька позивачів правовідносини щодо спадкування регулюються в цій частині вимог нормами Цивільного кодексу УРСР ((в редакції 1963 року) далі - ЦК УРСР).

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, тому позивачі є спадкоємцями першої черги.

Стаття 549 ЦК УРСР передбачає, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадкові майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Суд встановив, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , мало місце спадкування за законом.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли дружина померлого ОСОБА_1 та його син ОСОБА_2 , який на момент смерті батька був неповнолітній, в порядку визначеному статтею 549 ЦК УРСР, так як протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 305/235/17.

Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 немає.

До складу спадщини увійшли всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В силу статті 548 ЦК УРСР, яка є аналогічною ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття.

Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видане у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

За таких обставин спадкове право позивачів може бути реалізоване лише в судовому порядку.

У п.1 (абз. 1-2) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

З наведеного слідує, що при розгляді справ про спадкування судам, серед іншого, також потрібно встановити обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, зокрема й факт належності нерухомого чи рухомого майна спадкодавцеві (-ям), оскільки до спадщини входять лише ті права та обов`язки, які належали спадкодавцю.

У такому разі, під час встановлення обставин справи щодо спадкування, зокрема встановлення певних фактів (належність майна спадкодавцю), окреме ухвалення та встановлення такого факту в резолютивній частині рішення не потребується, оскільки воно не встановлює жодних юридичних наслідків для суду, сторін та інших осіб, під час майбутнього виконання рішення суду, та не є належним способом захисту порушеного майнового права особи позивача, способи захисту якого визначені ст. 16 ЦК України та ст. 5 ЦПК.

Щодо належності вищевказаної квартири спадкодавцю слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час укладання договору купівлі-продажу квартири, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди.

Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно з ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Уклавши договір купівлі-продажу нерухомості у 1998 році у відповідності до законодавства, яке діяло на той час і повністю виконавши всі умови договору, його сторони не мали претензій щодо виконання суттєвих умов договору. Укладений договір був зареєстрований Первомайським МБТІ 11.02.1998 в реєстровій книзі: 66, сторінка 128 за реєстровим №12529. Тобто, незважаючи на відсутність нотаріального посвідчення держава, здійснивши реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомості, тим самим визнала право на придбану квартиру за покупцем.

Оскільки ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя фактично володів об`єктом нерухомості, договір купівлі-продажу нерухомого майна не визнавався недійсними, на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 ЗУ «Про власність» набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , відтак вказана квартира входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

Таким чином, право на спадщину належить позивачам.

Підстав, визначених ст. 1224 ЦК України, для усунення позивачів, як спадкоємців за законом, від права на спадкування судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що до позивачів правомірно перейшли права та обов`язки (спадщина), отже за кожним з позивачів слід визнати право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням наведеного позовні вимоги є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 200, 258, 259, 265, 268, 278-279 ЦПК України

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повне судове рішення складено 22.10.2025.

Суддя Н. А. Коваленко