Провадження № 2/522/7490/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.07.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №04.05.2024-100001777 від 04.05.2024 у розмірі 22 272 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору №04.05.2024-100001777 від 04.05.2024, позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 04.05.2024, строком на 84 дні. За цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 22 272 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Ухвалою суду від 21.07.2025 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 10.09.2025.

З метою належного сповіщення відповідача, розгляд справи у судовому засіданні 10.09.2025 відкладено на 08.10.2025.

До суду 11.09.2025 надійшла заява ОСОБА_1 у якій відповідач просить поновити строк на подання відзиву; описує життєву ситуацію щодо смерті дяді та бажання усиновлення його дітей; визнає факт отримання грошей у розмірі 8 000 грн і вказує що готовий їх повернути, бажаючи укласти з позивачем мирову угоду; ОСОБА_1 не погоджується з ціною позову, тобто нарахованими відсотками. Відповідач вказує про обов`язок кредитодавця перевірити кредитоспроможність позичальника, тоді як відповідач на момент отримання кредиту вже страждав на хронічну ігрову залежність (лудоманію), яка не дозволяла йому розцінювати його фінансові можливості. Відповідач вважає себе обмежено дієздатним, адже хворіє на лудоманію з 2023 року, у зв`язку з чим просить провести експертизу для встановлення правдивості наведених ним фактів щодо залежності. ОСОБА_1 вказує, що половину своєї заробітної плати віддає мамі, адже вони також доглядають за бабусею, однак він має твердий намір повернути свої борги, які виникли через минулу ігрову залежність.

ОСОБА_2 25.09.2025 подав до суду зустрічну позовної заяву про визнання виданого відповідачу кредиту необґрунтованим та закриття судового процесу.

До суду 25.09.2025 надійшов відзив ОСОБА_1 тотожний за змістом вищеописаній заяві.

У судовому засіданні 08.10.2025 проведеному за участі ОСОБА_1 , було прийнято відзив, залишено без руху зустрічний позову у зв`язку з несплатою судового збору та відсутністю позовних вимог, з метою надання часу для усунення недоліків зустрічного позову у судовому засіданні оголошено перерву до 14.10.2025.

У судовому засіданні 14.10.2025 проведеному за участі ОСОБА_1 , було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, повернуто зустрічний позов, відмовлено у переході до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, також відмовлено у призначенні експертизи за клопотанням відповідача. ОСОБА_1 не визнав суму боргу, підтримав доводи викладені у відзиві.

Позивач у судове засідання 14.10.2025 не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, у позові представник позивача просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

У судовому засіданні 14.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголосивши, що оголошення рішення відбудеться 20.10.2025 о 12:00 год.

Після судового засіданні ОСОБА_1 подав до суду 15.10.2025 заяву про відкликання зустрічного позову, який просить залишити без розгляду та 16.10.2025 додаткові пояснення у справі у яких відповідач уточняє, що не пропонує укласти мирову угоду, бажає повернути тіло кредиту та хоче задовольнити вимоги позивача, однак не за рахунок своєї сім`ї.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04 травня 2024 року о 15:06 год ОСОБА_1 підписав заявку, яка є частиною електронного кредитного договору укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 №04.05.2024-100001777, договір підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором E444.

Згідно предмету договору, ТОВ «Споживчий центр» надав ОСОБА_1 на умовах, передбачених договором, грошові кошти у сумі 8 000 гривень на 84 календарних дні зі сплатою відсотків у розмірі 1,35% та 1,16% за один день користування кредитом та комісії за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що дорівнює 1 200 грн.

Пунктом 13 договору передбачено: «неустойка: 80 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання».

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між кредиторами та відповідачем кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Е444 умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору.

Доводи відповідача щодо невідповідності форми договору чинному законодавству є безпідставним та не приймаються судом до уваги.

Видача кредитних коштів у розмірі 8 000 грн підтверджується квитанцією № від 04.05.2024 о 15:07 год. та визнається ОСОБА_1 .

Дата видачі кредитних коштів на укладення договору близько 15:00 год свідчить про те, що доводи відповідача про взяття кредитів вночі під дією гральної залежності та ліків спростовується матеріалами справи, адже кредит взято ОСОБА_1 вдень, заявку сформовано о 15 годині 06 хвилин.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо безпідставності стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що договір про надання грошових коштів укладався ним за відсутності розсудливості та усвідомлення наслідків, адже він хворіє на лудоманію та ним було подано офіційну заяву до Комісії з регулювання азартних ігор та лотерей (КРАІЛ) про самообмеження від азартних ігор.

Відповідно на ч. 1 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» забороняється укладати договір про споживчий кредит з особами, включеними до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, якщо у зазначеному Реєстрі міститься інформація про використання такими особами кредитних коштів для внесення ставок.

Відповідно до положень пункту 1 розділу II (Прикінцеві та перехідні положення) Закону № 3498-IX від 22.11.2023, абзац четвертий підпункту 8 пункту 5 розділу I цього Закону (щодо заборони укладати договір про споживчий кредит з особами, включеними до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, якщо у зазначеному Реєстрі міститься інформація про використання такими особами кредитних коштів для внесення ставок), набирає чинності з дня оприлюднення Комісією з регулювання азартних ігор та лотерей на своєму веб-сайті повідомлення про забезпечення можливості доступу бюро кредитних історій до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх.

Повідомлення про забезпечення можливості доступу бюро кредитних історій до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, оприлюднене Комісією з регулювання азартних ігор та лотерей на своєму веб-сайті 25 липня 2024 року о 15:30 год. (https://www.gc.gov.ua/ua/Informatsiini-povidomlennia/35508.html), тобто після укладення з відповідачем 04 травня 2024 року кредитного договору № 04.05.2024-100001777.

За таких обставин, абзац 2 частини 1 статті 10 Закону України «Про споживче кредитування» щодо заборони укладати договір про споживчий кредит з особами, включеними до Реєстру осіб, яким обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, не набрав чинності на момент виникнення спірних правовідносин (укладення договору). А отже, доводи відповідача в частині заборони позивачу укладати кредитний договір з відповідачем, якому обмежено доступ до гральних закладів та/або участь в азартних іграх, судом відхиляються.

Окрім того, повідомлення про небажання ОСОБА_1 відкривати нові кредитні договори внесено 08.08.2025, вже під час розгляду цієї справи судом.

Згідно довідки-розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_1 становить 22 272 грн, з яких: 8 000 грн - основний борг; 9 072 грн - проценти; 1 200 грн - комісія; 4 000 грн - неустойка.

Відповідач не скористався процесуальним правом надати контррозрахунок заборгованості. ОСОБА_1 вказує на бажання повернути тіло кредиту, однак неможливість через кількість його боргів. Одначе, кількість боргів відповідача не впливає на його обов`язок виконати взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами та виконання інших умов договору.

У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

ОСОБА_1 не довів відсутність у нього заборгованості перед ТОВ «Споживчий центр».

При тому, суд вважає не обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 неустойки у розмірі 4 000 грн.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина 1 статті 549 ЦК України).

Нарахування неустойки за прострочення за кредитним договором від 04.05.2024 ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 4 000 грн здійснено після 24.02.2022, тобто у період дії в Україні воєнного стану.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 4 000 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є частково обґрунтованим, та таким що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень відповідно до платіжної інструкції від 14.07.2025.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1 987,34 грн (82,04% від розмір задоволених позовних вимог).

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) заборгованість за кредитним договором №04.05.2024-100001777 від 04.05.2024 у розмірі 18 272 (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят дві) гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) судовий збір у розмірі 1 987 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 34 (тридцять чотири) копійки.

У частині вимог про стягнення неустойки - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 жовтня 2025 року.

Суддя В.Я.Бондар

20.10.25