П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савченко Сергій Анатолійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2025 року, ухвалене суддею Шепетко І.О., в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбогаз Ужгород» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи

встановив:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «Турбогаз Ужгород» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи.

Позов мотивує тим, що 06.07.1975 позивачка народила сина ОСОБА_2 .

06.03.2024 ОСОБА_2 (виконавець) уклав з ТОВ «Турбогаз Ужгород» в особі директора Буліча Ю. В. (замовник) договір на виконання разової роботи №233.0.

Згідно п. 1.1 цього договору виконавець брав на себе зобов`язання на свій ризик виконати разову роботу, а саме виконання слюсарних та ремонтних робіт обладнання ливарного цеху.

У приміщенні формувальної лінії «ОМЕГА» ливарного цеху відповідача, що знаходиться у м. Ужгород, вулиця Болгарська 3, Закарпатська область, знаходяться дві плавильні індукційні печі «EGES», формувальна лінія «ОМЕГА», рольтанги для витримки залитих металом форм.

13.03.2024 з 7 години до 7 години 30 хвилин у приміщенні ливарного цеху відповідача було проведено заливку форми рідким металом.

Біля 9 години 13.03.2024 заступник начальника цеху Мемех А. Г. дав завдання ОСОБА_2 закласти цеглою нижню частину електрошафи, щоб розплавлений метал, який може витікати з форми виробу «Броня конуса», не потрапляв в електрошафу та не пошкодив силові кабелі.

Біля 9 годин 30 хвилин при виконанні цегляної кладки в електрощиті вантаж (розплавлений метал), яким було навантажено форму «Броня конуса» втратив стійкість і зсунувся в сторону електрощита ОСОБА_2 .

В цей момент син позивачки отримав від рідкого металу тупу поєднану травму з розтрощенням грудної клітки, хребта, кісток тазу, нижніх кінцівок, вскриттям черевної порожнини та порожнини тазу, травматичний шок, що стало безпосередньою причиною його смерті. Згідно даних судово-токсилогічного дослідження крові, сечі, ОСОБА_2 був тверезим.

Вищевказана робота, яку перед смертю виконував ОСОБА_2 не була передбачена п. 1.1. договору на виконання разової роботи № 233 від 06.03.2024. Відтак, вважає, що ОСОБА_2 був допущений до виконання даної роботи без укладання додаткового договору (цивільно-правового). Таким чином, ОСОБА_2 знаходився в трудових відносинах з відповідачем.

25.06.2024 заступником начальника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці було затверджено акт форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 13.03.2024 о 9 годині 30 хвилин в ТОВ`Турбогаз Ужгород» з потерпілим ОСОБА_2 .

Згідно вищевказаного акту Н-1/П від 25.06.2024 основною причиною настання нещасного випадку стала технічна недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки.

Згідно вищевказаного акту Н-1/П від 25.06.2024 ливарний цех відповідача має небезпечний фактор, бо є небезпечним виробничим об`єктом, де для людей і довкілля існує небезпека. До нещасного випадку призвела експлуатація устаткування для чорної та кольорової металургії вантаж, яким було навантажено форму «Броня конуса».

Згідно акту форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку комісія із спеціального розслідування нещасного випадку, який стався на ТОВ «Турбогаз Ужгород» з ОСОБА_2 , даний нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом. А позивачку визнано потерпілою.

Син позивачки загинув на виробництві відповідача страшною смертю. Немає слів, щоб виразити всі муки, що він отримав в момент смерті. Померлий був єдиним, хто залишався на підконтрольній частині України разом з матір`ю. Померлому було 48 років. Позивачка ІНФОРМАЦІЯ_1 , має декілька хронічних захворювань, є внутрішньо переміщеною особою, її оселя і все її майно знаходяться на тимчасово окупованій території України. Позивачка залишилась без єдиної особи, що підтримувала її.

Моральну шкоду позивачка оцінює в 15 000 000 грн. Вважає, що саме така сума моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості. У відповідача працює 168 працівників. Відповідач має оборот на рік більше мільярда гривень, тому саме вищевказана сума має бути стягнута з відповідача за цим позовом.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 травня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Турбогаз Ужгород» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Турбогаз Ужгород» судовий збір у розмірі 2 000 гривень на користь держави.

Стягнуто з ТОВ «Турбогаз Ужгород» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 гривень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савченко С.А., подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що позивачка є непрацездатною особою, пенсіонеркою. Відповідач за годину заробляє 200 000 гривень. Така сума відшкодування є глузуванням на пам`яттю людини, яка загинула найжорстокішим чином з прямої провини відповідача, який встановив катівню для сина позивачки.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Турбогаз Ужгород» зазначає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Вказує, що немає підстав для задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі, оскільки матеріалами перевірки, яка проводилась за наслідком нещасного випадку, яка призвела до смерті ОСОБА_2 , не було встановлено прямої вини відповідача. Фінансовий стан відповідача немає відношення до розміру відшкодування, яке підлягає до задоволенню судом на користь позивачки.

У дане судове засідання з`явився представник ТОВ «Турбогаз Ужгород» - адвокат Васильєв А.А., який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачка ОСОБА_1 повідомлена про дату, час та місце судового засідання належним чином, зокрема шляхом направлення їй судової повістки поштовими засобами зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням з відміткою про вручення від 18.08.2025.

Адвокат Савченко С.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , повідомлений про дату, час та місце судового засідання шляхом надіслання електронної повістки на його офіційну електронну адресу, яку він зазначив під час подання апеляційної скарги, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 06.08.2025 (а.с.174).

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що 06.03.2024 між ТОВ «Турбогаз Ужгород» (Замовник), в особі директора Буліча Ю. В. і Варяніченко Р. О. (Виконавець) укладено договір на виконання разової роботи №233, яким передбачено, що Виконавець бере на себе зобов`язання на свій ризик виконати разову роботу, а саме: Виконання слюсарних та ремонтних робіт обладнання ливарного цеху (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.5. Договору передбачено, що правовідносини, що виникають із цього договору, регулюються цивільним законодавством України і на них не поширюється дія трудового законодавства.

Загальна вартість робіт за цим договором становить 20 000,00 грн. (п. 3.1. Договору).

Замовник проводить оплату за виконання разової роботи, після підписання Акту виконаних робіт в межах об`єму виконаних виконавцем робіт (п. 3.2. Договору).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №404.

Відповідно до Акту розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що сталося 13 березня 2024 року о 09 год. 30 хв форми Н-1/П проведеного у ливарному цеху товариства з обмеженою відповідальністю «Турбогаз Ужгород», що знаходиться за адресою вул. Болгарська, 3 м. Ужгород встановлено наступне.

13.03.2024 біля 09 год. 00 хв. заступник начальника цеху Мемех А. Г. дав завдання слюсарю-ремонтнику ОСОБА_3 та виконавцю разової роботи ОСОБА_2 , заложити цеглою нижню частину електрошафи, щоб розплавлений метал, який може витікати з форми виробу «Броня конуса» не потрапляв в електрошафу та не пошкодив силові кабелі.

При виконанні цегляної кладки в електрощиті, біля 09 год. 30 хв. вантаж, яким було навантажено форму «Броня конуса», втратив стійкість і зсунувся в сторону електрощита на ОСОБА_2

ОСОБА_3 , який знаходився поруч, побачив що сталося, побіг до ОСОБА_4 і повідомив його про нещасний випадок. Про це ОСОБА_4 повідомив начальнику цеху ОСОБА_5 .

Безпосередньо причиною смерті, згідно з листом Ужгородського районного відділення СМЕ №576 від 25.03.2024 стало: Тупа поєднана травма з розтрощенням грудної клітини, хребта, кісток тазу, нижніх кінцівок; вскриття черевної порожнини та порожнини тазу; травматичний шок. Згідно даних судово-токсилогічного дослідження крові, сечі від трупа громадянина ОСОБА_2 , етиловий спирт не виявлено. Причину зсуву вантажу з форми для відливки виробу «Броня конуса» комісією не встановлено.

Згідно вищевказаного акту Н-1/П від 25.06.2024 основною причиною настання нещасного випадку стала технічна недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки.

Згідно вищевказаного акту Н-1/П від 25.06.2024 ливарний цех відповідача має небезпечний фактор, бо є небезпечним виробничим об`єктом, де для людей і довкілля існує небезпека. До нещасного випадку призвела експлуатація устаткування для чорної та кольорової металургії вантаж, яким було навантажено форму «Броня конуса».

Згідно акту форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку комісія із спеціального розслідування нещасного випадку, який стався на ТОВ «Турбогаз Ужгород» з ОСОБА_2 , даний нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частини перша та четверта статті 23 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Турбогаз Ужгород» та ОСОБА_2 уклали договір на виконання разової роботи №233 від 06.03.2024, згідно якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання на свій ризик виконати разову роботу, а саме: виконання слюсарних та ремонтних робіт обладнання ливарного цеху. Тобто, між ТОВ «Турбогаз Ужгород» та ОСОБА_2 існували трудові відносини.

Біля 9 години 13.03.2024 заступник начальника цеху Мемех А. Г. дав завдання ОСОБА_2 закласти цеглою нижню частину електрошафи, щоб розплавлений метал, який може витікати з форми виробу «Броня конуса», не потрапляв в електрошафу та не пошкодив силові кабелі.

Біля 9 годин 30 хвилин при виконанні цегляної кладки в електрощиті вантаж (розплавлений метал), яким було навантажено форму «Броня конуса» втратив стійкість і зсунувся в сторону електрощита ОСОБА_2 .

В цей момент син позивачки отримав від рідкого металу тупу поєднану травму з розтрощенням грудної клітки, хребта, кісток тазу, нижніх кінцівок, вскриттям черевної порожнини та порожнини тазу, травматичний шок, що стало безпосередньою причиною його смерті. Згідно даних судово-токсилогічного дослідження крові, сечі, ОСОБА_2 був тверезим.

ОСОБА_1 звернулася до суду з метою відшкодування моральної шкоди завданої смертю її сина внаслідок нещасного випадку, який стався під час виконання ним робіт на підприємстві ТОВ «Турбогаз Ужгород».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Турбогаз Ужгород» зазначає, що не доведено причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_2 та недбалістю саме ТОВ «Турбогаз Ужгород», яка призвела до нещасного випадку.

З таким погодитись не можна, оскільки з Акту від 25.06.2024 розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що сталося 13 березня 2024 року о 09 год. 30 хв форми Н-1/П проведеного у ливарному цеху товариства з обмеженою відповідальністю «Турбогаз Ужгород», що знаходиться за адресою вул. Болгарська, 3 м. Ужгород, вбачається, що основною причиною настання нещасного випадку стала технічна недосконалість технологічного процесу, його невідповідність вимогам безпеки.

Згідно вищевказаного акту Н-1/П від 25.06.2024 ливарний цех відповідача має небезпечний фактор, бо є небезпечним виробничим об`єктом, де для людей і довкілля існує небезпека. До нещасного випадку призвела експлуатація устаткування для чорної та кольорової металургії вантаж, яким було навантажено форму «Броня конуса».

Згідно акту форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку комісія із спеціального розслідування нещасного випадку, який стався на ТОВ «Турбогаз Ужгород» з ОСОБА_2 , даний нещасний випадок визнано пов`язаним з виробництвом.

Тобто, актом форми Н-1/П від 25.06.2024 чітко встановлено причинно-наслідковий зв`язок між нещасним випадком, який призвів до загибелі сина позивачки та виною саме ТОВ «Турбогаз Ужгород» у даному інциденті.

Крім цього, відповідач зазначає, що зазначена сума відшкодування задоволена судом першої інстанції є навіть завищеною, оскільки ТОВ «Турбогаз Ужгород» визнає позовні вимоги в межах 80 000 гривень.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача та поділяє думку позивачки щодо недостатнього розміру відшкодування, яке було задоволено судом першої інстанції з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Верховний Суд в своїй практиці щодо відшкодування шкоди завданої смертю дотримується позиції, що в будь-якому випадку володілець небезпечного об`єкта повинен відшкодовувати шкоду незалежно від його вини. Даний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2023 року у справі № 592/13643/21.

Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 касаційний суд виснував, що обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого, на яку послалися суди попередніх інстанцій.

Апеляційний суд зазначає, що смерть сина позивачки, в будь-якому випадку має психотравмуючий вплив на неї, як матір, яка втратила єдину близьку їй людину, дана подія безумовно порушила звичний спосіб життя позивачки, оскільки така повинна докладати додаткових зусиль на організацію її життя бо залишилась сама. Крім цього, позивачка є пенсіонеркою, яка не працює, а син був її єдиною опорою та підтримкою, оскільки допомагав також і фінансово. Оскільки була пенсіонеркою, тому мала право на одержання від сина утримання, якого лишилась внаслідок його смерті.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру морального відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з суми 200 000 гривень на суму 1 000 000 гривень. Така сума, на переконання апеляційного суду, буде достатнім розміром сатисфакції та не призведе до її неправомірного збагачення.

Отже, суд першої інстанції не врахував ступінь та обсяг страждань позивачки належним чином та прийшов до помилкових висновків щодо визначення суми відшкодування моральної шкоди тільки у розмірі 200 000 гривень, яка безумовно підлягає стягненню на користь позивачки у більшому розмірі.

Керуючись положенням статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору в судах всіх інстанцій на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави слід віднести судові витрати у розмірі 10 000 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 12, 81, 141, 374, 376, 379, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Савченко Сергій Анатолійович, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 січня 2025 року, змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення суду в редакції цієї постанови:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбогаз Ужгород», на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 1.000.000,00 гривень моральної шкоди заподіяної смертю потерпілого.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Турбогаз Ужгород», на користь держави судові витрати у розмірі 10 000,00 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: