Справа № 595/1227/25
Провадження № 2/595/486/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2025 місто Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Созанської Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Швидкої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача в користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 200533049 від 19.05.2016 у розмірі 30190,42 грн, яка складається з: суми заборгованості 23071,09 грн, суми інфляційних втрат 5044,83 грн, суми 3% річних - 2074,50 грн, а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено угоду № 200533049 щодо кредитування, за умовами якої банк надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 7634,52 грн, з встановленим строком кредитування з 19.05.2016 по 19.11.2026, які відповідачка зобов`язалася повернути. Вказував, що 20.07.2020 позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набув право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року,укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за договором, що був укладений з відповідачкою. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Позивач зазначав, що станом на 07.08.2025 розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 23071,09 грн, з яких 7634,52 грн заборгованість за кредитом, 15436,57 грн заборгованість за відсотками. Вважає, що відповідачка має сплатити також 2074,50 гривень 3 % річних та 5044,83 грн - інфляційних втрат. Позивач просив стягнути з відповідачки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №200533049 від 19.05.2016 у розмірі 30190,42 грн та понесені судові витрати. Також, позивач просив поновити строк позовної давності для подання позову, оскільки у зв`язку з наявністю тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, а саме спору у справі № 910/11298/16, оригінали кредитних договорів за якими набуто право вимоги отримані лише на початку 2023 року. При цьому, просив врахувати дії карантинних обмежень, введених КМ України у зв`язку із поширенням корона вірусної хвороби (Covid 19) та введенням Указом Президента воєнного стану із 24.02.2022.

Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 27.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

14.10.2025 представником відповідачки, адвокатом Тарчинською Л.Я. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому адвокат вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, оскільки зобов`язання по кредитному договору виконувались нею належно, окрім двох останніх платежів у зв`язку із закриттям відділень банку та відсутністю інформації яким чином здійснити ці платежі. Позивачем не доведено належними доказами наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 як перед ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»за вказаним кредитним договором. На підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписку по особових рахунках ОСОБА_1 , у якій зазначено номер рахунку НОМЕР_1 , що не відповідає рахунку, вказаному в кредитному договорі № 200533049 від 19.05.2016, укладеному між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 . У вказаному договорі та у графіку платежів до цього договору вказано рахунок № НОМЕР_2 для використання в рамках вказаного кредитного договору. Доказів того, що вказані у виписці рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання саме кредитного договору №200533049 від 19.05.2016, матеріали справи не містять. Таким чином, надана позивачем виписка по особовому рахунку не може бути належним та допустимим доказом. Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази направлення претензії на адресу ОСОБА_1 . Доказів того, що відповідачкою була отримана претензія або вона повернулась на адресу відповідача «за відсутністю адресата за вказаною адресою» матеріали справи не містять. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів письмового повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту, ПАТ «Банк Михайлівський» мав право від дня завершення строку кредиту та протягом наступних трьох років звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Однак, позовну заяву подано до суду лише 23.08.2025 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16, як підтвердження того, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»є єдиним та належним кредитором, є необґрунтованими з наступних підстав. Зі змісту рішення, на яке посилається позивач, вбачається, що вказане рішення не підтверджує факт переходу права вимоги від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача саме за кредитним договором з ОСОБА_1 . До ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»від ПАТ «Банк Михайлівський» перейшли права та обов`язки тільки за визначеним переліком кредитних договорів, тобто ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»не є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський» за всією діяльністю Банку. Наведені позивачем обставини не дають підстав для не застосування строку позовної давності, так як з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ лише 20.07.2020. Однак станом на 20.07.2020, враховуючи дату закінчення кредитного договору, загальний строк позовної давності сплинув. Отже, уклавши договір відступлення прав вимоги, позивач набув права вимоги щодо відповідачки по спірному кредитному договору, але пропустив строк позовної давності на пред`явлення позову до відповідача, оскільки такий строк був пропущений попереднім кредитором. Тобто позивач, як набувач прав кредитора (новий кредитор), за певної обачності мав реальну можливість дізнатися про пропуск строку позовної давності станом на час укладення договору відступлення прав вимоги. Позивач міг передбачити обсяг прав, що перейде до нього в разі укладення договору про відступлення права вимоги, однак не здійснив достатньої належної обачності при укладенні договору. Оскільки строк виконання договору сплив 19.11.2016, кредитор міг звернутись до суду до 19.11.2019, але у будь-якому випадку до 11.03.2020, тобто до дати прийняття відповідних законодавчих актів щодо введеного Урядом України карантину у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Штучне обрахування позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» загального строку позовної давності у 3 роки, починаючи з 20.07.2020, достеменно знаючи, що цей строк вже закінчився у попередні роки, намагання обґрунтувати пропуск ним процесуальних строків дією об`єктивних та поважних причин, має ознаки недобросовісного користування процесуальними правами та зловживання ними. Оскільки позовна заява ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором подана до суду зі спливом строку позовної давності, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Щодо витрат на надання правничої допомоги позивачу, вважає розмір витрат значно завищеним та необґрунтованим. На виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, повідомляє, що судові витрати, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи становлять 8000 грн на професійну правничу допомогу. З огляду на викладене просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не з`явився, однак у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача.

Відповідачка та її представник, адвокат Тарчинська Л.Я. в судове засідання не прибули, від представника відповідача надійшла заява, у якій вона просить судове засідання проводити у її відсутності, позовні вимоги заперечує та просить відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

Оскільки сторони до суду не з`явилися, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

За положеннями ст. 516 ЦК України: заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1); якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина 2).

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір у формі заяви № 200505819 про надання кредиту у сумі 7634,52 грн строком на 184 дні (з 19.05.2016 по 19.11.2016) та зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 0,0001% річних.

Цього ж дня ОСОБА_1 підписала анкету № 2824189, графік платежів, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, якою визначено суму та мету кредиту, строк його повернення, обсяг щомісячного платежу, проценту ставку за кредитом, порядок повернення кредиту тощо.

Також, 19.05.2016 між страховиком ТОВ «Страхова компанія «М-Лайф» та страхувальном ОСОБА_1 підписано Договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № NSK 200533049.

20.07.2020 ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2020-06-09-000032-b від 15 червня 2020 року, уклали договір № 7_БМ про відступлення прав вимоги, за яким банк відступив новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув право вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених в Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

З Витягу з Додатку № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 встановлено, що ПАТ «Банк Михайлівський» відступив ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 200533049 від 19.05.2016 (загальний розмір заборгованості 23071,09 грн; розмір заборгованості за основним зобов`язанням 7634,52 грн; розмір заборгованості за нарахованими відсотками 15436,57 грн).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 в справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2.

Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020, не були передані ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».

На примусове виконання постанови Господарського суду міста Києва у справі №910/11298/16 від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 за заявами ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»від 12.08.2021 - приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор». Лише на початку 2023 року оригінали вищезазначених документів були отримані ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», про що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №66491947.

Згідно з розрахунком позивача, основна сума заборгованості за кредитним договором № 200533049 від 19.05.2016 складає 23071,09 грн; інфляційні втрати 5044,83 грн та 3% річних 2074,50 грн. Разом заборгованість становить 30190,42 грн.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»просило суду стягнути з відповідачки заборгованість в загальному розмірі 30190,42 грн, судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу на те, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є, саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Слід зазначити матеріали справи не містять та позивачем не доведено належними доказами наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 як перед ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20.07.2020, так і перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»за кредитним договором № 200533049 від 19.05.2016.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписку по особовим рахункам за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, зокрема за рахунками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , сформовані з 23.05.2016, а не з часу укладення кредитного договору 19.05.2016, а тому з`ясувати суму наданого кредиту та дати початку строку кредитування є неможливим.

У виписках зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку № № НОМЕР_2 , вказаному у заяві (оферта) № 200533049 від 19.05.2016.

Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору № 200533049 від 19.05.2016, матеріали справи не містять.

Також, умовами кредитного договору № 200533049 передбачена сплата відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 0,0001% річних.

Відповідно до графіку платежів, відсотки за користування коштами вказані 0,00%, тобто їх сплата не передбачена взагалі. Графіком платежів за договором передбачена лише сплата комісії за видачу кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості.

У позовній заяві позивачем не вказано за який період нараховано заборгованість за відсотками в сумі 15436,57 грн, розрахунку заборгованості до позовної заяви не долучено, у зв`язку з чим суд не має можливості встановити за який період та з якої суми розрахована вказана заборгованість.

Розрахунок сум заборгованості інфляційних витрат та 3% річних є документом, що складений самим позивачем, а, відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких розрахунок був складений, не може бути доказом наявності заборгованості за договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 200533049 від 19.05.2016 в загальному розмірі 30190,42 грн з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 140, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС», місцезнаходження: 07406, Київська область, м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Л. І. Созанська