ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/911/25

Головуючий у першій інстанції Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1525/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стяснення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (далі ТОВ «ФК «Процент») звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року у сумі 68 874,00 грн, судові витрати у сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3681-2408-1, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000 грн строком на 365 днів на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану в АТ «КБ «УніверсалБанк», зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожен день. Договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на веб-сайті в мережі Інтернет https://procent.com.ua та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим перед ТОВ «ФК «Процент» у ОСОБА_1 виникла заборгованість у сумі 68 875 грн, з яких: 5 000 грн заборгованість за кредитом, 63 875 заборгованість за нарахованими процентами за період з 16 грудня 2023 року по 15 грудня 2024 року.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» заборгованість за договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року у розмірі 36 250 грн, судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Процент», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення суми заборгованості за нарахованими процентами, а також витрат на професійну правничу допомогу, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за нарахованими процентами у сумі 63 8765 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн, що понесені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру нарахованих позивачем процентів за користування кредитом з 63 875 грн до 31 250 грн з посиланнням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX щодо максимального розміру денної процентної ставки.

Скаржник указує на те, що ним правомірно у період з 16 грудня 2023 року по 15 грудня 2024 року нараховано проценти за ставкою 3,5% за кожен день користування ОСОБА_1 кредитом (1 277,5% річних) та Графіку платежів, що становить 63 875 грн. Кредитний договір укладено до набрання чинності Законом № 3498-IX, яким встановлено новий максимальний розмір денної процентної ставки, зміни до кредитного договору про продовження строку його дії не вносились, тому відсутні правові підстави для перерахування денної процентної ставки, яка є фіксованою.

ТОВ «ФК «Процент» не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції з 10 000 грн до 3 000 грн, указуючи на відсутність у суду права вирішувати питання про зменшення таких витрат з власної ініціативи. Зазначає, що в запереченнях відповідачки не обґрунтовано, яким чином вид оподаткування діяльності впливає на професійний статус особи, яка надає професійну правову допомогу, а факт її перебування на спрощеній системі оподаткування нівелює наявність у такої особи статусу адвоката.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 5 000 грн сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Частково задовольняючи позов ТОВ «ФК «Процент», суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, стягнув з відповідачки на користь позивача 5 000 грн заборгованості за кредитом.

Визначаючи розмір заборгованості за нарахованими процентами, районний суд, пославшись на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» щодо максимального розміру відсовткої ставки, стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими процентами у сумі 31 250 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 16 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3681-2408-1, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальну грошові кошти у розмірі 5 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а позивачльник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в строки, визначені цим договором (а.с. 14-18).

Пунктами 1.2., 1.3. указаного договору погоджено, що процентна ставка за кредитом становить 3,5% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка 1 277,50%) за користування кредитом. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 4.2. договору, нарахування процентів за кредитним Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у додатку 1 цього договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно із пп. 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом та повернути кредит.

Кредитний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 633863.

Того ж дня ОСОБА_1 , використовуючи електронний підпис з одноразовим ідентифікатором 633863, підписала також:

- таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року згідно затверджених Правил розрахунків небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит № 16 від 11 червня 2021 року, яка є додатком № 1 до кредитного договору № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року (а.с. 18 зворот 19);

- інформаційне повідомлення, яке є додатком № 3 до кредитного договору № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року (а.с. 19 зворот 20).

Довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс» від 18 березня 2025 року підтверджено, що 16 грудня 2023 року перераховано за договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року на умовах фінансового кредиту 5 000 грн на платіжну картку НОМЕР_2 , що узгоджується з умовами п. 1.7 кредитного договору (а.с. 21).

За інформацією АТ «УніверсалБанк» від 03 липня 2025 року, банком на ім я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . Номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 у період з 16 грудня 2023 року по 21 грудня 2023 року: НОМЕР_3 (а.с. 111). Наданою випискою по картковому рахунку відповідачки підтверджено зарахування їй 16 грудня 2023 року 5 000 грн (а.с. 114-115).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року станом на 19 березня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становить 68 875 грн, з яких 5 000 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 63 875 грн прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом (а.с. 22-27).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що 16 грудня 2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 3681-2408-1, за умовами якого відповідачці надано кредит у сумі 5 000 грн.

Факт перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 5 000 грн підтверджено матеріалами справи. Зокрема, наявна довідка ТОВ «ФК «Елаєнс» про перерахування за договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року на умовах фінансового кредиту 5 000 грн на платіжну картку НОМЕР_2 ; відповідь АТ «УніверсалБанк» про належність платіжної картки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , а також виписка по картковому рахунку, за якою 16 грудня 2023 року відповідачці зараховано 5 000 грн.

Доказів повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

ТОВ «ФК «Процент», крім заборгованості за кредитом, просило стягнути з відповідачки 63 875 грн нарахованих процентів за період з 16 грудня 2023 року по 15 грудня 2024 року, нарахованих за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом (1 277,5% річних)

Суд першої інстанції, перевіривши детальний розрахунок заборгованості (щоденні нарахування та погашення) за кредитним договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року, із загальною сумою нарахованих позивачем процентів не погодився та здійснив власний розрахунок, який колегія суддів вважає правильним та відхиляє доводи апеляційної скарги про неправомірне зменшення нарахованих товариством відсотків, з огляду на таке.

Кредитний договір № 3681-2408-1 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено 16 грудня 2023 року. За умовами цього правочину сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 3,5% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 1 277,50%). Строк дії договору становить 365 днів.

22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24 грудня 2023 року), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

При цьому, згідно з п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, за період з 16 грудня 2023 року по 23 грудня 2023 року процентна ставка становить 3,5 % і за цей період сума відсотків складає 1 400 грн; за період з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року відсоткова ставка має становити 2,5% в день, а сума нарахованих процентів 15 000 грн; за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року відсоткова ставка має становити 1,5 % і відповідно сума нарахованих відсотків складає 9 000,00 грн; за період з 20 серпня 2024 року по 15 грудня 2024 року відсоткова ставка має становити 1%, а сума процентів 5 850 грн.

Отже, навівши відповідні розрахунки, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заборгованість за нарахованими процентами за кредитним договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року становить загалом 31 250 грн.

Доводи скаржника про те, що кредитний договір укладено до набрання чинності Законом № 3498-IX і зміни до правочину щодо продовження строку його дії сторонами не вносились, а отже відсутні правові підстави для перерахування фіксованої денної процентної ставки, апеляційний суд відхиляє з огляду на приписи Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 3498-IX, якими визначено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано виходив із положень законодавства, які регламентують граничний розмір денної процентної ставки залежно від періоду, за який здійснено нарахування процентів, та здійснив власний розрахунок, із урахуванням положень Закону № 3498-ІХ.

Установивши, що внаслідок несвоєчасних платежів за кредитним договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року у відповідачки утворилась заборгованість перед ТОВ «ФК «Процент», районний суд дійшов правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 36 250 грн.

Вирішуючи питання законності стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Процент» 3 000 грн витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з такого.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник ТОВ «ФК «Процент» адвокат Руденко К.В. просив стягнути 10 000 грн понесених позивачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складання позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Верховний Суд в постанові від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 листопада 2023 року у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У справі встановлено і підтверджується її матеріалами, що представництво інтересів ТОВ «ФК «Процент» у суді першої інстанції здійснював адвокат Руденко К.В., діючи на підставі договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року (а.с. 48-48) та довіреності від 03 червня 2024 року (а.с. 51).

В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правову допомогу стороною позивача надано: акт приймання-передачі наданих послуг № 18 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, а також витяг з реєстру № 1 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року (а.с. 52, 53, 54), платіжну інструкцію кредитового переказу коштів № 1937 від 28 лютого 2025 року.

Відповідно до витягу з реєстру №1 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року адвокатом надано такі послуги: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року та клопотання про витребування доказів вартістю 9 000 грн; складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 за кредитним договором № 3681-2408-1 від 16 грудня 2023 року вартістю 1 000 грн.

Зважаючи на ухвалене районним судом рішення, яким частково задоволено позов ТОВ «ФК «Процент», та надані позивачем докази понесених витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Ураховуючи складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, критерії необхідності підготовки процесуальних документів та значимості цих дій у справі, а також часткове задоволення позовних вимог на 52,63% (36 250 грн від заявлених 68 875 грн), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що критеріям розумності, співмірності та справедливості відповідають витрати позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 3 000 грн.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Процент». Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Не підлягає задоволенню заявлене ТОВ «ФК «Процент» в апеляційній скарзі клопотання про стягнення з відповідачки 4 542 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції з огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2025 року.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 липня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова