Справа № 146/934/25
Провадження № 22-ц/801/2170/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Скаковська І. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокуСправа № 146/934/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Сала Т. Б.,

секретар судового засідання Куленко О. В.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Скаковської І. В. в селищі Томашпіль, дата складення повного судового рішення відповідає даті його постановлення, -

встановив:

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Томашпільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 05 червня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 28, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 . В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 син - ОСОБА_4 .

Позов мотивований тим, що між позивачкою та відповідачем спільне життя не склалося, основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, та відсутність взаєморозуміння, довіри один до одного. На даний час між ними втрачені фізичні та духовні зв`язки, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин, наміру поновлювати які у подружжя немає.

Рішенням Вінницького Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2025 року позов задоволено: розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 05 червня 2006 року Томашпільським відділом державної реєстрації актів Цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 28; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Причини, що спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.

Не погодовшись з прийнятим рішенням, 03 вересня 2025 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не повідомляв його про час та місце розгляду справи, судову повістку та позовну заяву замість нього отримала позивачка, так як вони проживали та продовжують проживати за однією адресою. З початку укладення шлюбу і по сьогоднішній час він прикладає зусилля щодо збереження шлюбу. Час від часу із позивачкою виникають непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, але вони носять тимчасовий характер, це обумовлено тим, що в них не достатньо співпадають розуміння ролей у сім`ї.

Враховуючи той факт, що у сторін є малолітні діти, з метою збереження шлюбу та в інтересах дітей сторонам можливо надати строк на примирення, на термін, що відповідатиме вимогам розумності і справедливості.

Правом подати відзив у строк, встановлений апеляційним судом, позивачка не скористалася.

Будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду не з`явилися, будь-яких клопотань про відкладення судового розгляду до суду не надсилали, а тому відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вимогам закону.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований 05.06.2006 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 28, свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 (а.с. 6);

-сторони є батьками сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 4 5).

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно із ч.ч. 3, 4 с. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 2 ст. 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Вимогами ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_1 пред`явила вимогу про розвівання шлюбу, яку обґрунтувала тим, що причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння і довір`я, подальше сумісне життя, примирення між нею та відповідачем та збереження сім`ї є неможливим.

Задовольняючи позов та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції вірно застосував положення статті 110 та 112 СК України та врахував той факт, що на час звернення до суду з позовом (06 червня 2025 року) та на час ухвалення судового рішення (04 серпня 2025 року) позивач наполягала на розірванні шлюбу, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

З матеріалів справи вбачається, що взаємини між сторонами фактично втратили характер подружніх, між ними відсутнє взаєморозуміння, взаємоповага та підтримка, що є необхідними складовими сімейних відносин. Спільне проживання за однією адресою саме по собі не свідчить про наявність гармонійних подружніх стосунків або існування сім`ї у розумінні статті 3 СК України. Бажання відповідача зберегти сімейні стосунки не превалює над бажанням позивача розірвати шлюб.

Виходячи із засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер і ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, тож примушування до збереження шлюбних стосунків є порушенням права одного із подружжя, що є неприпустимим.

Відтак апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у повній мірі, рішення суду обґрунтоване, прийняте на підставі повно та всебічно встановлених обставин справи, вірної оцінки доказів у їх сукупності та відповідності одне одному, з урахуванням судової практики у подібних правовідносинах. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів виснує, що подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України), та виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з урахуванням того, що подана апеляційна скарги не підлягає до задоволення, понесені відповідачем ОСОБА_2 судові витрати слід залишити за ним, доказів понесення судових витрат позивачкою в суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 04 серпня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_2 , понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. С. Панасюк

Т. Б. Сало