Справа № 346/272/25
Провадження № 22-ц/4808/1342/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Мальцевої Є.Є., Томин О.О.,

секретаря Гудяк Х.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника, представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Яремин М.П., ухвалене 17 липня 2025 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив :

У січні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Репало О.О., звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивував тим, що 07.10.2024 року близько 11:45 він рухався велосипедом по вул. Мазепи в м. Коломия у напрямку центру міста. Переконавшись у безпечності руху та відсутності перешкод, завчасно подав лівою рукою сигнал про намір змінити напрямок. Однак, під час повороту ліворуч відчув удар ззаду від автомобіля Volkswagen Golf, який рухався у попутному напрямку. На його думку, водій цього автомобіля ОСОБА_2 порушив ПДР України, не врахував дорожню обстановку, що й призвело до наїзду. Вказане підтверджується тим, що постановою Коломийського міськрайонного суду від 27.11.2024 року провадження у справі за ст. 124 КУпАП щодо позивача закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначає, що внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження, що підтверджується випискою з КНП «Коломийська ЦРЛ» та фотографіями, зробленими в лікарні. Крім того, він поніс витрати на придбання медикаментів у сумі 1 868 грн. Вважає, що відповідач як власник автомобіля, джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду.

Також зазначив, що у зв`язку з тривалим лікуванням позивач зазнав моральних страждань: душевного дискомфорту, переживань, приниження честі та гідності, погіршення творчої активності, втрати часу, а також негативних наслідків у особистому та суспільному житті.

У зв`язку з цим просив стягнути з відповідача 1 868 грн майнової шкоди та 150 000,00 грн компенсації моральної шкоди.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вважає, що суд необгрунтовано відмовив в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю належних доказів. Так, судом, на думку скаржника, не враховано, що відповідно до статей 1167, 1187 ЦК України транспортний засіб визнається джерелом підвищеної небезпеки, а його володілець несе відповідальність за шкоду незалежно від наявності вини, якщо не доведе, що шкода була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У справі, яка переглядається, шкода була завдана внаслідок зіткнення з транспортним засобом, що перебував у володінні відповідача, який не забезпечив безпечну дистанцію та не врахував дорожню обстановку. Отже, наявність чи відсутність вини не є визначальною, а сам факт завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки є достатньою підставою для її відшкодування.

На його думку, суд не врахував, що на водія ОСОБА_2 складено адміністративну постанову за частиною 1 статті 126 КУпАП, що підтверджує факт протиправного управління транспортним засобом, що створює джерело підвищеної небезпеки.

Зазначає, що позивач провів у лікарні тривалий час, отримав тілесні ушкодження, він зазнав втрат немайнового характеру, внаслідок душевного дискомфорту, переживань, страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, ускладнень особистого життя, зниження творчої активності тощо. Вважає, що ним надано достатні та належні докази на підтвердження завдання йому як матеріальної так і моральної шкоди, зокрема виписку з лікарні, фото тілесних ушкоджень та фіскальні чеки на ліки.

Вважає, що позивач довів наявність шкоди, а також її зв`язок із подією, яка виникла внаслідок зіткнення з транспортним засобом, належним відповідачу.

Правом на подання відзиву інші учасники не скористались.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Репало О.О. доводи апеляційної скарги підтримали з викладених у ній мотивів.

Предтавник відповідача адвокат Бежук С.М. вимоги апеляційної скарги заперечив, пославшись на законність та обґрунтованість судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржника та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановлене судом рішення не відповідає цим вимогам закону з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що стороною позивача не доведено факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема, умови та підстави покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування майнової та моральної шкоди, про яку заявлено позивачем у позові, а саме: протиправність дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між цими діями та спричиненою позивачу шкодою, наявність його вини, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З вказаним висновком колегія не погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.11.2024 року (справа № 346/5562/24), провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, щодо ОСОБА_1 закрите у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення( а.с. 8-9 ).

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що він 07.10.2024 року близько 11:45 год. в м. Коломия, по вул. Мазепи, 93, Івано-Франківської області, керуючи велосипедом, при зміні напрямку руху, не переконався у безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків.

Суд зазначив, що на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення надано тільки протокол про адміністративне правопорушення (який було складено поліцейським, але не надано ОСОБА_1 , не ознайомлено із ним, і з його відомостями останній не погоджувався), письмові пояснення ОСОБА_2 (які він відмовився підтвердити у суді, а також надати покази як свідок), схему місця ДТП (яка не була надана на ознайомлення ОСОБА_1 , і з якої неможливо встановити відомості вказані у протоколі, як суть правопорушення). Інших доказів суду не надано.

За таких обставин суд, закриваючи провадження, констатував, що поліцейським не доведено наявність в діянні ОСОБА_1 , вчиненого ним 07 жовтня 2024 року, складу правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Відповідно до виписки № 852 ОСОБА_1 з 07.10.2024 по 16.10.2024 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Коломийська ЦРЛ» з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, сідниці, попереку, лівої нижньої кінцівки, в період якого йому було призначено медичні препарати (а.с. 5).

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 підтвердив факт настання дорожньо-транспортної пригоди за участю сторін, унаслідок якої відбувся наїзд на велосипедиста та було пошкоджено (розбито) лобове скло автомобіля, що належить його довірителю.

З наведеного вбачається, що мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю велосипедиста ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки Volkswagen Golf , номерний знак НОМЕР_1 . При цьому матеріалами справи не підтверджено наявності вини ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху чи інших дій, які б перебували у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

При цьому встановлено, що позивач внаслідок ДТП зазнав тілесних ушкоджень та 10 днів перебував на стаціонарному лікуванні.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір (частки) відшкодування (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц).

Зважаючи на зазначені норми, колегія приходить до висновку, що за відсутності доказів непереборної сили або умислу потерпілого велосипедиста ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, відповідальність за заподіяну шкоду підлягає покладенню у повному об`ємі на водія автомобіля - ОСОБА_2 , який, керуючи транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки, зобов`язаний нести відповідальність за наслідки його експлуатації незалежно від наявності його вини.

Відповідно до частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Під час перевірки апеляційним судом інформації про наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на автомобіль марки Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 на офіційному сайті Моторного (транспортного) страхового бюро України судом встановлено, що станом на час вчинення ДТП страховий поліс був відсутній.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 підтвердив, що стосовно відповідача 07.10.2024 було складено протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП (за відсутність полісу страхування цивільної відповідальності). Вказане також підтверджується відповіддю Головного управління поліції в Івано-Франківській області від 30.10.2024 (а.с. 76).

З наведеного вбачається, що матеріальну та моральну шкоду, завдану позивачу, повинен нести відповідач, який її заподіяв.

Згідно до ч.1, 2 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Щодо позовних вимог про стягнення 1868,00 грн витрат на придбання лікарських засобів слід вказати, що надані фіскальні чеки підтверджують понесення позивачем вказаних витрат, зумовлених саме внаслідок вказаного ДТП, а тому вказані позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо заявленої моральної шкоди в сумі 150 000 грн, колегія суддів звертає увагу на таке.

Статтею 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)).

Отже, розмір моральної шкоди не є чітко визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 150 000 грн, позивач зазначив, що внаслідок тривалого лікування він зазнав значних моральних страждань, які проявилися у душевному дискомфорті, переживаннях, приниженні честі та гідності, зниженні творчої активності, втраті особистого часу, а також у негативних змінах у особистому та суспільному житті.

Суд, враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок отримання тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої наїздом автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 , а також наявність реальної загрози життю позивача, з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, оцінює розмір такої шкоди з огляду на характер і обсяг фізичних, душевних та психічних страждань, тривалість і тяжкість немайнових втрат, зміни у звичному способі життя та необхідні зусилля для відновлення попереднього стану.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень.

Узагальнюючи наведене, колегія приходить до висновку, що суд за встановлених обставин справи дійшов помилкових висновків про необгрунтованість позовних вимог.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

А отже, апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1868,00 грн матеріальної та 15 000,00 моральної шкоди.

Згідно підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 липня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1868,00 грн (одну тисячу вісімсот шістдесят вісім гривень) матеріальної шкоди та 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн моральної шкоди.

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 1211,20 грн та в суді апеляційної інстанції - в розмірі 1816,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Є.Є. Мальцева

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 24 жовтня 2025 року.