П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 жовтня 2025 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року, постановлену головуючою суддею Шепетко І.О., в справі за заявою ОСОБА_1 , де заінтересовані особи: Ужгородська міська рада, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Тетяна Михайлівна про встановлення факту проживання однією сім`єю

встановив:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.

ОСОБА_1 просила встановити факт проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1998 року і до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Ужгородську міську раду Закарпатської області.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

Суд вказав, що Ужгородською міською радою подано заяву із запереченнями проти встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто вбачається спір про право, а тому таку слід розглядати в межах загального позовного провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 оскаржила таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в порядку окремого провадження.

Вказує, що суд першої інстанції помилково ототожнив наявність позиції органу місцевого самоврядування щодо потенційного набуття майна як відумерлого із наявністю реального спору про право, що є юридично хибним.

Оскаржувану ухвалу суду вважає незаконною та такою, що порушує її право на справедливий суд. Фактично відмова у розгляді заяви унеможливлює визнання її статусу члена сім`ї спадкодавця, що є єдиною підставою для її спадкових прав. Інших спадкоємців у справі не встановлено.

У відзиві на апеляційну скаргу Ужгородська міська рада просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції було встановлено про наявність у вказаній справі спору про право, а тому з врахуванням вимог закону залишено подану ОСОБА_3 заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без розгляду.

У дане судове засідання учасники справи не з`явились.

Адвокат Пайда М.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його поїздкою до Львівської області по сімейним обставинам.

Інших заяв або клопотань на адресу апеляційного суду не надійшло.

Заінтересована особа Ужгородська міська рада повідомлена шляхом надіслання електронної повістки в особистий кабінет підсистеми «Електронний суд», що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою від 06.08.2025 (а.с.173).

Заінтересована особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Тетяна Михайлівна, повідомлялася шляхом надіслання їй судової повістки поштовими засобами зв`язку, однак така повернулася 25.08.2025 з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Заявниця повідомлялася шляхом надіслання судової повістки поштовими засобами зв`язку, однак така повернулася 25.08.2025 з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Проте, представник заявниці адвокат Пайда М.І. повідомлений шляхом надіслання йому електронної повістки на його офіційну електронну адресу, що слідує з довідки про доставку електронного листа від 06.08.2025.

Зважаючи на належне повідомлення представника заявниці, слід вважати, що така повідомлена про дату та час судового засідання.

З приводу заявленого клопотання про відкладення розгляду справи апеляційний суд вважає, що підстави для відкладення такої відсутні зважаючи на незначну складність справи та повідомлення всіх сторін спору про дане судове засідання.

У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1998 року і до дня смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлення даного факту пов`язує з оформленням спадкових прав на все належне на час смерті ОСОБА_2 майно, оскільки інших осіб, які б могли прийняти за даною особою спадщину немає.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.08.2024 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Ужгородську міську раду.

03.12.2024 Ужгородська міська рада подала відзив на заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

З огляду на те, що Ужгородською міською радою було подано відзив у якому вона заперечує щодо задоволення заяви суд першої інстанції залишив заяву без розгляду, оскільки з вищезазначеного вбачається спір про право.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (п. 2 рішення Конституційного Суду України 25 грудня 1997 року по справі № 9зп).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначає, що одним з аспектів справедливого судочинства є доступ до суду. Наприклад, у справі Беллет проти Франції(Bellet v. France) суд зазначає: «рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві».

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає

в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, зокрема суд розглядає заяви про встановлення факту: 1)родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду (частина 4 статті 315 ЦПК України).

У своїх доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував ч. 6 ст. 294 ЦПК України. Судом помилково ототожнено наявність позиції органу місцевого самоврядування щодо потенційного набуття спадщини статусу відумерлого та прийшов до помилкових висновків щодо наявності спору про право.

Ужгородська міська рада не є суб`єктом спадкових правовідносин, не довела право на спадкування майна та не подала заяву про визнання спадщини відумерлою. Інтерес міської ради в даній справі може проявлятися тільки в разі відсутності спадкоємців, однак заявниця є спадкоємницею четвертої черги та реалізує своє персональне право.

Вважає, що суд першої інстанції залишивши заяву без розгляду порушив її право на доступ до правосуддя.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У порядку окремого провадження спір про право не вирішується. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Дані висновки кореспондуються з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі №761/16799/15-ц.

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20 зроблено висновок, що поняття «юридичний спір» повинно тлумачитися широко, з урахуванням підходу ЄСПЛ до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2022 у справі №759/12740/21 зазначено, що під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Як зазначив у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.05.2025 у справі №754/13001/23 існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним і пов`язаним з певною особою.

Оскільки, під час розгляду даної справи Ужгородською міською радою було висловлено заперечення щодо задоволення заяви поданої ОСОБА_1 , тобто виник конфлікт, суперечність, який полягає в невизнанні міською радою беззаперечного права заявниці на спадкування за померлим ОСОБА_2 спадкового майна, зокрема в частині правомірності спадкування заявницею, а також щодо наявності правових підстав спадкування нею такого майна, то слід вважати, що суд першої інстанції прийшов до правильних висновків залишаючи заяву без розгляду.

З приводу доводів заявниці, що міською радою не подано заяву про визнання спадщини відумерлою, то слід погодитись з Ужгородською міською радою, що право на подання відповідної заяви згідно ч. 2 та 3 ст. 1277 ЦК України виникає після спливу одного року з часу відкриття спадщини, а оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то таке право на звернення із заявою про визнання спадщини відумерлою виникло тільки 16.03.2025, а на той момент уже відбувався розгляд поданої нею заяви про встановлення даного факту, що унеможливило подання міською радою відповідної заяви.

Щодо доступу до правосуддя варто зазначити, що ЄСПЛ в справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine) зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що у даному випадку вбачається спір про право, роз`яснив, що заінтересовані особи можуть звернутися до суду із позовом про захист їх прав у порядку загального позовного провадження та на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України залишив заяву ОСОБА_1 без розгляду.

Отже, ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам законності та обґрунтованості, доводи апеляційної скарги зворотного не доводять, а тому апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 12, 81, 374, 375, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року про залишення заяви без розгляду, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: