Справа №:755/2131/25
Провадження №: 2/755/3496/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" вересня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Коваленко І.В.,

при секретарі судових засідань - Грищенко С.В.,

за участю сторін:

представник позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Дорофєєв Д.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва клопотання представника відповідача - адвокат Дорофєєв Д.В. про поновлення строку на подання відзиву та зустрічної позовної заяви, яке подане в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення з житлового приміщення, -

в с т а н о в и в :

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва, на стадії підготовчого провадження, перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення з житлового приміщення.

27.02.2025 року ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Коваленко І.В. відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; по справі призначено підготовче засідання. Запропоновано позивачу та відповідачу скористатися вимогами ст. 178-180, 193 ЦПК України.

16.06.2025 року представник відповідача - адвокат Дорофєєв Д.В. подав відзив на позовну заяву (вх.№34297), зустрічний позов (вх.№34318) та клопотання про продовження строку подання відзиву на позовну заяву у цивільній справі, за змістом якого просив визнати обставини пропущення строку на подання відзиву поважними; поновити строк на подання відзиву; прийняти відзив поза встановленим строком та приєднати до матеріалів справи.

Клопотання про поновлення строку обґрунтовує тим, що протягом травня-червня місяця в місті Києві були проблеми з безпекою, пов`язаною з постійними повітряними атаками агресора на місто та відповідно оголошенням повітряних тривог, зумовлених постійними ракетними обстрілами тощо, відповідач тимчасово покинула місто Київ. Вказує на загальновідомий факт перебоїв з постачанням електроенергії та інтернетзв`язку, які пов`язані з постійними обстрілами, що є також причиною несвоєчасного ознайомлення представника відповідача з позовною заявою. Стверджує, що її представник не зміг раніше ніж 28.05.2025 року ознайомитися з матеріалами справи для подання відзиву та подати його вчасно. На обґрунтування доводів пропущеного строку на подання відзиву, зауважував, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України, суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду з позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст.ст.55, 124, 129 Конституції України, статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованими в Україні. Посилаючись на викладені обставини, відповідач вважає, що має поважні причини для поновлення процесуального строку на подання зустрічного позову. Беручи до уваги, що представник відповідача ознайомився з матеріалами справи лише 28.05.2025 року, останнім днем строку на подання відзиву вважає 13.06.2025 року.

20.06.2025 року представник позивача через систему «Електронний суд» подала два клопотання: про повернення зустрічної позовної заяви від 13.06.2025 року та відзиву від 13.06.2025 року Відповідачу без розгляду. За змістом поданих клопотань представник позивача заперечувала проти задоволення клопотання сторони відповідача про поновлення строків. Керуючись ст.ст. 43, 64, 178, 183 ЦПК України, позивач зазначала, що наявні підстави для повернення Відповідачу наданого ним відзиву без розгляду. Так, частиною 7 статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно норми ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Посилаючись на матеріали справи, позивач вказувала, що ухвалу про відкриття провадження Відповідачкою особисто було отримано 17.03.2025 року, а отже останнім днем дня подання відзиву був - 01.04.2025. Подаючи зустрічну позовну заяву, Відповідач просить суд «поновити строк на подання відзиву», нічим не обґрунтовуючи дане своє клопотання. Разом з тим Позивач подає, у додатках до зустрічної позовної заяви, клопотання про «продовження строку на подання відзиву», у якому знову просить «поновити процесуальний строк на подання відзиву», що дає підстави вважати, що представник Позивача не розрізняє поняття продовження та поновлення процесуальних строків. Позивачка обґрунтовує поважність причин пропуску зазначеного строку тим, що протягом травня-червня в Києві були постійні тривоги, відключення світла та перебої з інтернетом й вона була змушена покинути Київ, що нібито «стало підставою, що Відповідач не змогла ознайомити з позовною заявою представника». Втім, такі доводи Відповідача є необґрунтованими, а вказані причини пропуску процесуального строку, встановленого судом на подання відзиву не є поважними, указане клопотання не підлягає задоволенню судом з огляду на те, що по-перше, посилання Відповідача на причини поважності пропуску процесуального строку як на введення воєнного стану на території України та неодноразові масові ракетні удари по енергетичній інфраструктурі України не є безумовною підставою для продовження процесуальних строків. Відомостей про об`єктивну неможливість здійснення своїх процесуальних прав відповідачем по справі, до суду не надходило. Крім того, у місті Києві протягом травня-червня місяців 2025 року не було відключень світла та інтернету, а отже Позивачка зазначає неправдиву інформацію при обґрунтуванні поважності причин пропуску строку на надання відзиву. По-друге, Позивачка особисто отримала позовну заяву у березні, а саме - 17.03.2025 року, а договір про надання правової допомоги з адвокатом уклала тільки через 2 місяця після отримання позовної заяви - 20.05.2025 року. Позивачка не була позбавлена можливості особисто подати відзив на позовну заяву чи укласти договір з адвокатом раніше. По-третє, посилаючись на главу 6 ЦПК України (статті 120-127), яка регламентує положення процесуального законодавства щодо процесуальних строків. Так, статтею 120 ЦПК України встановлено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Положення вказаної статті процесуального закону закріплює два види процесуальних строків: 1) строки, встановлені законом та 2) строки, встановлені судом. У свою чергу, положення частин 1, 2 статті 127 ЦПК України закріплюють правила, відповідно до яких: Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Системне тлумачення цієї норми процесуального закону встановлює наступні повноваження суду при вирішенні процесуальних строків: 1) строк, встановлений законом може бути поновлений судом у разі його пропуску учасником справи з поважних причин та якщо такі причини суд визнає поважними; 2) строк, встановлений судом може бути виключно продовжений судом до його закінчення за власною ініціативою або ж за заявою учасника справи. Указані положення процесуального закону є імперативними та розширеному тлумачення не підлягають, альтернативної поведінки суду чи дискреції, Цивільний процесуальний кодекс - не передбачає. Отже, процесуальний строк, встановлений судом, може бути виключно продовжений судом до його закінчення, суд не наділений повноваженнями поновлювати пропущений процесуальний строк, встановлений судом. Частиною 7 статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином, у разі подання відзиву на позовну заяву поза межами строку встановленого судом для його подання, суд повертає заяву заявнику. Отже, право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії. Строк на подання відзиву на позовну заяву є таким, що встановлений судом, оскільки був визначений судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, а тому не може бути поновленим в порядку ч. 1 ст. 127 ЦПК України, навіть не дивлячись на наявність заявленого клопотання Відповідача й наявності або відсутності поважних причин пропуску цього строку. Таким чином, суд не наділений повноваженнями поновлювати процесуальний строк встановлений судом на подання відзиву, оскільки ЦПК України не передбачає можливості його поновлення судом. Крім того, у даній справі суд не може продовжити Позивачу строк на надання відзиву, оскільки такий строк може бути продовжений судом до його закінчення за власною ініціативою або ж за заявою учасника справи, а Позивачем заява про продовження строку була подана вже після закінчення відповідного строку. Виходячи із вказаних положень процесуального закону у цій справі, сторона позивача зазначала, що суд не може поновити Відповідачу строк для подання відзиву, також суд не може продовжити Позивачу строк на надання відзиву, оскільки такий строк може бути продовжений судом до його закінчення, а даний відзив, з огляду на положення ч. 3 ст. 187 ЦПК України підлягає поверненню заявнику. Верховний Суд в ухвалі від 12.04.2021 року у справі № 916/2774/20 зазначив «Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення/продовження строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання. При цьому, варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби».

За змістом поданого клопотання про повернення відзиву від 13.06.2025 року Відповідачу без розгляду, позивач, серед іншого, посилалась на норми ст.193 ЦПК України та зазначала, що право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії. Очевидно, що зустрічна позовна заява подана з порушення строку встановленого ст.193 ЦПК України.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні заперечувала проти поновлення представнику відповідача процесуального строку на подання відзиву та зустрічної позовної заяви, оскільки на її думку, клопотання є необґрунтованим. Додатково зазначала, що зустрічна позовна заява за своїм предметом та підставами ніяк не пов`язана з первісним позовом.

Представник відповідача - адвокат Дорофєєв Д.В. у підготовчому судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.

Вислухавши думку представників сторін, розглянувши матеріали справи, клопотання про поновлення строку для подання відзиву та зустрічної позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 43 ЦПК України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частини перша та друга статті 174 ЦПК України).

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частиною 7 статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Порядок і строк подачі відзиву регламентовано ст. 191 ЦПК України.

Так, згідно зі ст.191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Частиною 1 статті 193 ЦПК України передбачено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Як убачається з матеріалів справи, 25.02.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у даній справі відкрито провадження та роз`яснено, серед іншого, відповідачу право на подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У зазначений строк відповідач мав право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також роз`яснено відповідачу право на пред`явлення зустрічного позову у строк для подання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження від 25.02.2025 разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримала - 17.03.2025 року, що підтверджується її особистим підписом на наявному в матеріалах справи рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с.92) Отже, останнім днем подання відзиву був - 01.04.2025 року.

Окрім того, уповноважений представник відповідача - адвокат Дорофєєв Д.В. ознайомився з матеріалами справи в письмовому вигляді в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва 28.05.2025 року, що підтверджується його особистою розпискою.

Однак, і в даному випадку представник відповідача - адвокат Дорофєєв Д.В. подав до суду відзив на позовну заяву та зустрічний позов із пропуском процесуального строку, встановленого судом, оскільки останнім днем подання відзиву та зустрічної позовної заяви з дня ознайомлення - 28.05.2025 був саме - 15.06.2025, тобто адвокат не вчинив необхідних процесуальних дій у встановлений в ухвалі суду процесуальний час.

Щодо поновлення строку на подання відзиву та зустрічного позову, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.2 ст.126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст. 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою.

Таким чином, законодавець розмежовує поняття строків на "встановлені законом" та "встановлені судом" та відрізняє види звернення з відповідними клопотаннями та терміном їх подання.

Відповідно до ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням. Отже, у разі пропущення строку звернення до суду належить належним чином обґрунтувати та довести відповідними засобами доказування поважність причин пропущення такого строку. До таких обставин як правило відносять ті, які не залежали від волі відповідної особи, є об`єктивно непереборними, пов`язані з істотними перешкодами чи складнощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними і допустимими доказами.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

Право особи на поновлення процесуального строку та дискреційні повноваження суду з цього питання не є абсолютними, строк може бути поновлений тільки у випадку, коли він був пропущений з поважних причин, якими можуть виступати обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на вчинення відповідної процесуальної дії, вчасно її вчинити.

Представник відповідача обґрунтовує поважність причин пропуску зазначеного строку тим, що протягом травня-червня у м. Києві були постійні тривоги, відключення світла та перебої з інтернетом, що змусило позивачку покинути м.Київ, однак такі доводи суд вважає необґрунтованими, а вказані причини пропуску процесуального строку, встановленого судом на подання відзиву, не є можуть бути визнані поважними.

Окрім того, посилання відповідача на введення воєнного стану на території України та неодноразові масові ракетні удари по енергетичній інфраструктурі України, як на причини поважності пропуску процесуального строку, не є безумовною підставою для продовження процесуальних строків. Відомостей про об`єктивну неможливість здійснення своїх процесуальних прав відповідачем по справі, до суду не надходило. Крім того, у місті Києві протягом травня-червня місяців 2025 року не було відключень світла та інтернету, а отже відповідач зазначає неправдиву інформацію при обґрунтуванні поважності причин пропуску строку на надання відзиву.

Таким чином, як слідує з матеріалів справи, встановлений строк для подання відповідачем відзиву та зустрічного позову закінчився, наведені причини пропуску строку на подання відзиву на позов з урахування дати, коли відповідачка отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі, та мала достатньо часу для надання відзиву та звернення за професійною правничою допомогою, не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не підтверджують факт поважності пропуску строку на подання відзиву.

Клопотання про поновлення строку не містить посилань на обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення цієї процесуальної дії у встановлений законом строк.

Крім того, представник відповідача просить поновити йому процесуальний строк на подання відзиву, проте цей строк був визначений судом, а отже, може мати місце лише продовження строку на подачу відзиву, а не його поновлення, як просить представник відповідача.

Безпідставне поновлення строку суперечитиме такому основному принципу цивільного судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Разом з тим, доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд, не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Суд зауважує, що пропуск без поважних причин процесуального строку для подання відзиву на позов та зустрічного позову є законною підставою для залишення їх без розгляду. Крім того, необхідною умовою для поновлення пропущеного строку є наведення заявником причин його пропуску, яким суд надає оцінку на предмет їх поважності.

При оцінці поважності причин пропуску строку необхідно звертати увагу не лише на об`єктивні, але й суб`єктивні чинники, зокрема поведінку особи, що свідчить про її наміри реалізувати процесуальні права. Згідно з усталеною судовою практикою поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку звернення до суду оскарження, є об`єктивними, не залежать від дій особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду в конкретній справі.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01.11.2023 року у справі №686/15112/22.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що стороною відповідача не наведено причин пропуску строку, встановленого на подачу відзиву на позовну заяву та зустрічного позову, які б суд міг визнати поважними, суд, з метою забезпечення змагальності сторін та рівних прав учасників справи щодо здійснення ними процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, що встановлено статтею 12 ЦПК України, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Дорофєєва Дмитра Володимировича про поновлення строку для подання відзиву та зустрічного позову, що в свою чергу є підставою для залишення без розгляду відзиву на позовну заяву та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за обслуговування об`єкта нерухомого майна, поданих представником відповідача - адвокатом Дорофєєвим Дмитром Володимировичем.

Керуючись ст. ст. 260,193,353 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Дорофєєва Дмитра Володимировича про поновлення строку для подання відзиву та зустрічної позовної заяви, - відмовити.

Відзив на позовну заяву та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за обслуговування об`єкта нерухомого майна, подані представником відповідача - адвокатом Дорофєєвим Дмитром Володимировичем в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням шляхом виселення з житлового приміщення, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 06 жовтня 2025 року.

Суддя: