Справа № 932/6581/25
Провадження №2/932/2350/25
ШЕВЧЕНКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 57
телефон приймальні судді 099 520 65 95
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Ярощук О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання у залі суду м. Дніпро цивільну справу

за позовною заявою ТОВ «КОШЕЛЬОК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором -

установив:

Рух провадження та процесуальні рішення

Ухвалою судді відкрито провадження у справі за позовом ТОВ "КОШЕЛЬОК" (далі Позивач) до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № -609213 від 07.02.2022 року у розмірі 33 195,75 грн.

Постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник Позивача одночасно до позовної заяви долучив клопотання про розгляд справи за відсутності Позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи шляхом надсилання рекомендованого повідомлення за адресою його реєстрації ( АДРЕСА_1 , зареєстрована із 10.02.2004 року).

21 серпня 2025 року до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення Відповідачеві поштового відправлення із позначкою «за закінченням строку зберігання».

При вирішенні питання щодо належності повідомлення Відповідача про дату, час і місце розгляду справи Суд зазначає, що у відповідності до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу ухвалу про призначення справи до судового розгляду Відповідачеві скеровано за його зареєстрованим у встановленому законодавством порядку місцем проживання, однак у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

За приписами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Стислий виклад позиції сторін

Позивач зазначає, що 07.02.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір № -609213 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 7645 (відповідно до змісту позовної заяви).

Відповідно до умов Кредитного договору Позивач взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах:

- сума кредиту 10500 гривень;

- початковий строк кредитування - 11 днів;

- відсоткова ставка становить 1.65 % на добу за початковий строк кредитування.

Позивач, виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти на картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_1 (номер карти відповідно до змісту позовної заяви).

Пунктом 3.6. Кредитного договору, за якими позичальник був попередньо ознайомлений та погодився, встановлено, що Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення початкового Періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах визначених пунктами 3.7 та 3.8.

Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 18.02.2022 року до 18.05.2022 року, за ставкою 2,2% на добу.

Та на момент подання даної позовної заяви у Відповідача виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі (10 500,00 грн. тіло кредиту + 1 905,75 грн. відсотки за початковий строк користування позикою + 20 790,00 грн. відсотки за продовжений строк користування позикою) 33 195,75 грн.

Тому, у відповідності до статей 509,525,526,530,610,612,1049,1054 Цивільного кодексу України, Позивач просить стягнути із Відповідача на його користь:

-заборгованість за Кредитним договором у розмірі 33 195,75 гривень.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та відзив не надав.

Докази, досліджені судом

1.Договір № -609213 від 07.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до якого Відповідач уклав із Позивачем договір про надання кредиту в сумі 10 500 гривень, стандартна (базова)процентна ставка за користування кредитом становить 2,2 % за кожен день, кредит надається строком на 11 днів. Відповідно до п. 2.5. Договору кредит надається Позичальнику, згідно його заявки, шляхом безготівкового перерахування суми кредиту за реквізитам платіжноi картки №

НОМЕР_2 .Паспорт споживчого кредитку до договору № -609213 від 07.02.2022, відповідно до якого Відповідачу надано фінансовий кредит у розмірі 10 500 гривень строком на 11 днів із можливістю подовження, дисконтна процентна ставка в день 1.65%, річна дисконтна відсоткова ставка 602.25%, базова процентна ставка в день - 2.2% . Договір підписано електронним одноразовим ідентифікатором: 7748

3.Графік розрахунків Додаток №1 до договору № -609213 від 07.02.2022, відповідно до якої обчислений графік здійснення платежів відповідачем за кредитним договором при застосуванні процентної ставки 18.15%, загальна сума вартості кредиту станом на 17 лютого 2022 року повинна становити 12405,75 гривень.

4.Детальний розрахунок заборгованості за договором № -609213 від 07.02.2022 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредитку, відповідно до якого із 07 лютого 2022 року по 18 травня 2022 року Відповідач має заборгованість перед Позивачем у розмірі 33 195,75 грн гривень, з яких: 10500 гривень - тіло кредиту; 1 905,75 гривень - відсотки за початковий строк користування позикою; 20 790,00 гривень - відсотки за продовжений строк користування позикою.

5.Довідка ЦВ ПАТ «МТБ БАНК» у м. Києві про підтвердження платежу, відповідно до якої 07.02.2022 через систему xPAY зарахована на картку НОМЕР_1 сума у розмірі 10 500 гривень від Позивача.

6.Повідомлення XPAY Group LLC , відповідно до якого 07.02.2022 через платіжну систему XPAY Group LLC було проведено успішне зарахування на карту клієнта НОМЕР_3 коштів у сумі 10500 гривень на підставі договору №-609213 від 07.02.2022, номер транзакції 54485087.

7.Копія паспорта Відповідача.

8. Правила надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту товариством з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК».

9. Свідоцтво про державну реєстрацію фінансової установи ТОВ «КОШЕЛЬОК» від 19.08.2017 року.

Фактичні обставини, встановлені судом та висновки суду

Судовим розглядом встановлено, що 07 лютого 2022 року між Позивачем та Відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого Відповідачеві надаються кошти у сумі 10 500 гривень, строк договору 11 днів.

Відповідно до умов договору, Відповідач мав повернути кредит і сплатити комісію та проценти у строк до 17.02.2022 на пільгових умовах.

Підписання договору відбулось із застосуванням одноразового ідентифікатора №7748.

Вказані обставини підтверджуються договором, паспортом споживчого кредиту.

Дослідивши докази кожен окремо та у своїй сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи із наступного.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Щодо договірних відносин про надання послуг в системі XPAY Group LLC

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися із використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.

ТОВ «КОШЕЛЬОК» має свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК 814 від 19.08.2017 року.

Статтею 5 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до фінансових платіжних послуг належать такі послуги, зокрема, послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Отже, ТОВ «КОШЕЛЬОК» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Таким чином, ТОВ «КОШЕЛЬОК» не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, Відповідач мала отримати кредитні кошти на картковий рахунок через через платіжну систему XPAY Group LLC, однак суду не надано доказів того, що ТОВ «КОШЕЛЬОК» укладено договір про надання послуг в системі XPAY Group LLC, а отже лист XPAY Group LLC сам по собі не може підтверджувати переказ коштів за договором про споживчий кредит №-609213 від 07.02.2022.

Щодо підтвердження належності картки Відповідачу

Встановлено що матеріали позовної заяви містять суперечливі докази щодо номеру картки на який було перераховано кошти. Зокрема, згідно із Довідкою ЦВ ПАТ «МТБ БАНК» у м. Києві про підтвердження платежу, відповідно до якої 07.02.2022 через систему xPAY зарахована сума коштів у розмірі 10 500 грн на картку 574470, у той час як відповідно до Повідомлення XPAY Group LLC 07.02.2022 через платіжну систему XPAY Group LLC було проведено успішне зарахування на карту клієнта НОМЕР_3 .

Позивачем не надано Інформації від емітента картки Відповідача, що позбавляє суд можливості встановити реального власника карти на яку дійсно було перераховано кошти Позивачем.

Щодо підтвердження зарахування коштів

Належними доказами, які підтверджують суму отриманих позичальником коштів, а також наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та виконаних за день операцій, - є банківські виписки з рахунків позичальника, які, в тому числі, можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним і достовірним доказом того факту, що відповідач дійсно отримав позику, що договір позики є укладеним, а також те, що заборгованість визначена у відповідному розмірі.

Таку ж позицію виклав Верховний Суд у постанові від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18.

Окрім того, в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 жовтня 2020 року в справі № 194/1126/18.

Звертаючись до суду, Позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.

У своїй позовній заяві до суду Позивач прохав розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19.

Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 07.02.2022 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.

Таким чином, неподання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема виписки з рахунку, є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони.

Щодо підтвердження підписання договору одноразовим ідентифікатором

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Одним із способів підписання

такого електронного договору є підписання останнього електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Матеріали справи не містять доказів того, що саме Відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме Відповідачем цього одноразового ідентифікатора.

Ні паспорт споживчого кредиту, ні сам договір кредитний договір №-609213 від 07.02.2022 не місять відомостей про електронну пошту відповідача, номеру контактного телефону, особистий кабінет Відповідача (позичальника) за допомогою яких відбувалася комунікація.

Отже, беручи до уваги вищенаведені факти та те, що для укладення електронного кредитного договору необхідно пройти ідентифікацію особи та зробити електронний підпис через смс-повідомлення чи через підтвердження, яке надходить у формі листа до електронної пошти, суд дійшов висновку про не підтвердження Позивачем факту застосування Відповідачем ідентифікатору електронного підпису, рівно як і факту отримання саме Відповідачем цього одноразового ідентифікатора.

Такі висновки узгоджуються із постановою Верховного суду від 29.05.2024 року у справі №545/1750/21.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

За встановлених обставин, суд вважає, що Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Відповідач отримав кредитні кошти, у подальшому порушив обов`язок із їх повернення, тобто не виконував, або неналежним чином виконував умови Договору про споживчий кредит №102399988 від 02.09.2021.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази із власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання Відповідачем від ТОВ «КОШЕЛЬОК» кредитних коштів.

Таким чином, справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами дослідження яких Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо судового збору

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в позовних вимогах відмовлено, то судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на Позивача.

Таким чином, судові витрати у справі, які складаються із судового збору у розмірі 2 422, 40 гривень залишаються на Позивачеві.

Рішення ухвалено із урахуванням часу перебування у відпустці.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 133, 141, 258, 259, 265, 268, 280-282, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ТОВ «КОШЕЛЬОК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення ухвалено 17.10.2025.

Відомості сторін:

Позивач: ТОВ «КОШЕЛЬОК», , місцезнаходження: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Чайки, вул. Антонова, буд. 8-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Оксана ЯРОЩУК