Справа № 462/6708/24 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н. М.
Провадження № 22-ц/811/659/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Іванової О.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивували тим, що 28 жовтня 2016 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 500570397, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит, в порядку та на умовах визначених кредитним договором, а позичальник збоовязався повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитними коштами, сплати ти комісію та інші платежі, передбачені кредитним договором.

Надавши в розпорядження позичальника кредитні кошти, банк виконав свої зобов`язання за умовами кредитного договору в повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 216530.85 грн., з яких 119 871.60 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 75 100,39 грн заборгованість за тілом кредиту, 17063.21 грн заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, 4495.65 грн відсотки за прострочене тіло кредиту.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 500570397 у розмірі 216 530.85 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 500570397 від 28 жовтня 2016 року в розмірі 216 530.85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3 247.96 грн.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 не повідомили належним чином про дату, час та місце розгляду справи, чим порушено її процесуальні права, в тому числі і право заявити про застосування позовної давності до пред`явлених до неї позовних вимог.

Позивач не надав доказів надання кредитних коштів на виконання умов кредитного договору № 500570397 від 28 жовтня 2016 року.

Розрахунок заборгованості сам по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості та не підтверджує її розміру, враховуючи те, що в ньому міститься лише загальна сума заборгованості, однак не зазначено з конкретного розміру заборгованості за тілом кредиту, процентами, комісією тощо.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою 1050 ЦК України.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, а перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, враховуючи те, що явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, а матеріалів справи достатньо для ухвалення судового рішення по суті спору, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи.

Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення 17 жовтня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк», суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобов`язань за умовами кредитного договору, у неї виникла заборгованість в розмірі в розмірі 216 530.85 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна з наступних мотивів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2016 року ОСОБА_1 підписала оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка акцептована Акціонерним товариством «Альфа Банк».

Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, та банк, прийнявши пропозицію (акцепт) укласти угоду, фактично уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії

Пунктом 3 угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 жовтня 2016 року передбачено надання клієнту кредиту шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на рахунок № НОМЕР_1 .

Ліміт відновлювальної кредитної лінії встановлено у розмірі 200 000 грн (п. 3.1 угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 жовтня 2016 року).

Відповідно п. 3.2 угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 жовтня 2016 року процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 26 % річних.

Випискою по рахунку підтверджується, що відповідачка користувалася кредитними коштами, здійснювала покупки, знімала готівкові кошти в банкоматах, а також вносила платежі на погашення заборгованості.

Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк», оформленим протоколом №2/2022 від 12 серпня 2022 року, змінено найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

12 січня 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» надіслало ОСОБА_1 досудову вимогу про повернення протягом тридцяти календарних днів з моменту її отримання, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та та сплатити всі нараховані та не сплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме: 216530.85 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 жовтня 2016 року така становить 216530.85 грн., з яких 119 871.60 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 75 100,39 грн заборгованість за тілом кредиту, 17063.21 грн заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, 4495.65 грн відсотки за прострочене тіло кредиту.

Однак, наданий банком розрахунок заборгованості суперечить наявній в матеріалах справи виписці по рахунку, відповідно до якої відповідачкою не повернуто 75448.11 грн. кредитного ліміту.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15-ц вказано, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Аналізуючи наданий банком розрахунок заборгованості, колегія суддів дійшла висновку про те, що починаючи з 28 липня 2022 року банком нараховується заборгованість за простроченим тілом кредиту.

При цьому угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 жовтня 2016 року не містить умов щодо строку кредитування, а відтак такий визначений моментом пред`явлення вимоги, яка надіслана позичальнику 12 січня 2024 року.

В той же час, угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 жовтня 2016 року не містить умов щодо конкретної дати погашення позичальником кредитного ліміту або його частини, що свідчить про безпідставність нарахування заборгованості з простроченого тіла кредиту.

Доводи Акціонерного товариства «Сенк Банк» щодо правомірності нарахування заборгованості з простроченого тіла кредиту в розмірі 119 871.60 грн, яка виникла, починаючи з 28 липня 2022 року, не підтверджуються належними та допустимими доказами.

З огляду на недоведеність вимог банку щодо простроченого тіла кредиту в розмірі 119 871.60 грн,нарахування овердрафту(несанкціонована заборгованість), який є відсотками за прострочене тіло кредиту, в розмірі 4495.65 грн, є неправомірним, тому вимога про їх стягнення не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачка, всупереч вимогам ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення в повному обсязі коштів, отриманих за умовами угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 жовтня 2016 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованості за угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 жовтня 2016 року в розмірі 92163.60 грн, з яких 75100.39 грн заборгованість за тілом кредиту та 17063.21 грн заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» та стягнення на його користь заборгованості в розмірі 92163.60 грн, то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 1382,45 грн судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2238,75 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» підлягає стягненню 1382.45 грн судового збору за подання позову, а з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2238.75 грн судового збору за подання апеляційної скарги, то враховуючи вимоги ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 856.30 грн судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 листопада 2024 року в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на корсить Акціонерного товариства «Сенс Банк» та в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 жовтня 2016 року в розмірі 92163 (дев`яносто дві тисячі сто шістдесят три) гривень 60 копійок, з яких:

75100.39 грн заборгованість за тілом кредиту;

17063.21 грн заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 856 (вісімсот п`ятдесят шість) гривень 30 копійок судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.