Справа № 338/564/25
Провадження № 22-ц/4808/1336/25
Головуючий у 1 інстанції Решетов В. В.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Девляшевського В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буя Богдана Володимировича, на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25.11.2023 ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 7309201 про надання споживчого кредиту (надалі Договір), відповідно до умов якого останній надано грошові кошти в сумі 25000 грн 00 коп строком на 360 днів (пп.1.3, 1.4 Договору) з визначенням стандартної процентної ставки 1.99% в день та застосування в межах строку кредиту (пп.1.5.1 Договору). Вказаний договір підписано електронним підписом позивача (позичальника), яким є одноразовий ідентифікатор НОМЕР_1 , при цьому відповідачем в заяві на отримання кредиту під час укладення договору вказано особисто банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № НОМЕР_2 .

Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало кредит в сумі 25 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 .

25.07.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф, за яким ТОВ ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , що також підтверджується витягом з реєстру боржників.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором № 7309201 від 25.11.2023 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість, що становить 50223 грн 00 коп, із яких: 15000 грн 00 коп - заборгованість за тілом кредиту (з урахуванням погашення ОСОБА_1 кредиту 15.01.2024р. в сумі 5000 гривень та 15.02.2024р. в сумі 5000 гривень), 35223 грн 00 коп - заборгованість за відсотками.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором за № 7309201 від 25.11.2023 р в загальному розмірі 50223 грн та сплачений судовий збір.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» заборгованість за кредитним договором № 7309201 від 25.11.2023 року в загальному розмірі 50223 грн, із яких: 15000 грн - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 35223 грн - заборгованість за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» 2422,4 грн витрат по сплаті судового збору та 3000 грн на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Буй Б.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2025 року скасувати та відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення процентів в розмірі 35 223,00 грн, нарахованих за 118 календарних днів (25.07.2024 - 19.11.2024) після укладення договору Факторингу, оскільки 15.01.2024 за ініціативою первісного кредитодавця ТОВ «Авентус Україна» в індивідуальному порядку було здійснено списання всіх нарахованих відсотків у сумі 25372.50 гри. Після укладення договору Факторингу, позивачем було самостійно нараховано проценти за 118 календарних днів. У даному випадку позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що після переходу до нього прав вимоги заборгованості за договором факторингу, останній має право нараховувати, в якості нового кредитора, проценти та інші обов`язкові платежі по відношенню до боржників у разі невиконання ним вимог кредитних договорів по сплаті обов`язкових платежів, строк сплати яких в настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги, суд з врахуванням кредитного договору N 7309201 та розрахунку заборгованості виходив з суми основного боргу, на яку нараховується процентна ставка: 15000,00 грн, процентна ставка: 1.99% Період нарахування: 25.07.2024 - 19.11.2024, сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами становить 35223,00 грн. Проте не враховано, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послут», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Таким чином, з 23.04.2024р. по 20.08.2024р. включно процентна ставка в день не могла перевищувати 1,5%, а з 21 серпня 2024р. по 19 листопада 2024р. включно процентна ставка в день не могла перевищувати 1%, в той час, як позивачем здійснено розрахунок виходячи з процентної ставки 1,99% вдень за весь строк.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував поетапного зменшення розміру денної процентної ставки, внаслідок чого наведений розрахунок заборгованості, є неправильним.

Вказує, на розрахунок заборгованості за відсотками виходячи з наступного: 25.07.2024р. - 20.08.2024р. - процентна ставка 1,5% = 225,00 грн; 225,00 Х 27 днів = 6 075,00 грн. 21.08.2024р. - 19.11.2024. - процентна ставка 1% = 150,00 гри вдень 150,00 Х 91 днів = 13 650,00 грн. Разом = 6 075,00 + 13 650,00 = 19 725,00 грн

Також посилається на порушення судом норм процесуального права, яке полягає в тому що суд розглянув справу з неналежними та недопустимими доказами. Так, звертаючись з позовом, позивач не повідомив суд про те, які докази обргунтування заявлених вимог не можуть бути подані, матеріали справи не дають підстав вважати, що позивач повідомляв суд письмово про неможливість подати докази.

Крім того, відсутні докази надання коштів ТОВ «АВЕНТУС Україна» позичальнику ОСОБА_1 . При укладанні кредитного договору сторонами було погоджено усі істотні умови Договору, в тому числі і особу Кредитодавця, тобто хто саме надаватиме кошти. Згідно умов Договору, правил надання кредиту кредитні кошти мають бути надані Позичальнику саме Кредитодавцем, а не третьою стороною. В матеріалах справи відсутній будь-який доказ того, що саме кредитодавцем було надано гроші позичальнику. Заперечує, що лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖН РІШЕННЯ» від 02.08.2024р. N 653 є належним, допустимим і достатнім доказом про перерахунок грошових коштів

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» Крюкова М.В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила.

Вказує, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою 25.11.2023 року укладено кредитний договір за допомогою Інформаційно - Телокомунікаційних систем з використанням одноразового ідентифікатора, що свідчить про те, що позичальник ознайомився з умовами договору та сторони досягли усіх істотних умов.

Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку НОМЕР_3 , яку Відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, який має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів в національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом.

Сума заборгованості за Договором N 7309201 від 25.11.2023 року розрахована у відповідності до картки обліку договору від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА". Як Первісний Кредитор, ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" здійснив розрахунок відповідно до умов договору відповідно до п. 1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору.

Згідно із п. 1.1. Договору факторингу N 25.07/24-Ф від 25.07.2024 року Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Враховуючи те, що на момент укладання Договору факторингу N 25.07/2024-Ф від 25.07.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, строк Договору N. 7309201 про надання споживчого кредиту від 25.11.2023 року не сплив, позивачем було здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 118 календарних днів з 25.07.2024 року по 19.11.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 50223 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 7309201 про надання споживчого кредиту (надалі Договір), відповідно до умов якого останній надано грошові кошти в сумі 25000 грн 00 коп строком на 360 днів (пп.1.3, 1.4 Договору) з визначенням стадартної процентної ставки 1.99% в день та застосування в межах строку кредиту (пп.1.5.1 Договору). Вказаний договір підписано електронним підписом позивача (позичальника), яким є одноразовий ідентифікатор НОМЕР_1 , при цьому відповідачем в заяві на отримання кредиту під час укладення договору вказано особисто банківський рахунок за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № НОМЕР_2 .

Листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.08.2024 року за № 653 підтверджується факт перерахування 25.11.2023 року 19:36 год. ТОВ «Авентус Україна» через ТОВ «Універсальні платіжні рішення», який надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків через систему «іPay.ua» за договором про організацію переказу грошових коштів № 7309201 від 25.11.2023 року, коштів в сумі 250000 грн 00 коп на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_2 .

Також, факт отримання коштів ОСОБА_1 , підтверджується довідкою АТ «Приват Банк» від. 09.06.2025р. №20.1.0.0.0/7-250605/78190-БТ, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 в Банку емітовано картку № НОМЕР_4 , на яку здійснено переказ коштів 25.11.2023р. в сумі 25 000 гривень.

25.07.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, за яким ТОВ ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги ТОВ «Авентус Україна» до боржника ОСОБА_1 , що також підтверджується витягом з реєстру боржників.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 7309201 від 25.11.2023 року розмір заборгованості ОСОБА_1 , становить 50223 грн 00 коп, із яких: 15000 грн 00 коп - заборгованість за тілом кредиту (з урахуванням погашення ОСОБА_1 кредиту 15.01.2024р. в сумі 5000 гривень та 15.02.2024р. в сумі 5000 гривень), 35223 грн 00 коп - заборгованість за відсотками.

Відповідно до витягу з статуту ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» є правонаступником ТОВ ФК «Фінтраст Україна», відбулась зміна найменування ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ ФК «Фінтраст Капітал».

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 7309201 від 25.11.2023 року, а також наявність договору факторингу від 27.05.2024 року, виникла заборгованість за кредитним договором № 7309201 від 25.11.2023 р. в загальному розмірі 50223 грн 00 коп, із яких: 15000 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом (сумою кредиту), 35223 грн 00 коп - заборгованість за відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши справу, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договором відступлення прав вимоги.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановлено, що 25.11.2023 року відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Договір про надання банківських послуг від 25.11.2023 року та просив відкрити йому поточний рахунок в гривнях. Відповідно до умов укладеного договору № 7309201 надано грошові кошти в сумі 25000 грн 00 коп строком на 360 днів.

Відповідач не заперечує про підписання кредитного договору, оспорює факт отримання кредитних коштів та розмір нарахованої заборгованості за відсотками.

Разом з тим, згідно листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.08.2024 року за № 653 підтверджується факт перерахування 25.11.2023 року 19:36 год. ТОВ «Авентус Україна» через ТОВ «Універсальні платіжні рішення», кошти в сумі 250000 грн 00 коп на банківський рахунок клієнта за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_2 (Т.1 а.с.83).

ТОВ «Універсальні платіжні рішення» надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків через систему «іPay.ua» на підставі договору про організацію переказу грошових коштів №ФК-20/11/2019 від 28.11.2019 року. Відповідно до п.1.1.1. договору ТОВ «Універсальні платіжні рішення» приймає від ТОВ «Авентус Україна» інформацію щодо клієнтів, яким належить здійснити виплати та здійснює перерахування коштів на рахунки клієнтів.(Т.1 а.с.77- 78).

Підприємство внесено в державний реєстр фінансових установ свідоцтво серії ФК №342 від 02.10.2012 та отримало Ліцензію Нацонального банка України №3 від 11.11.2013 року (Т.1 а.с.80).

Також факт отримання коштів ОСОБА_1 , підтверджується довідкою АТ «Приват Банк» від. 09.06.2025р. №20.1.0.0.0/7-250605/78190-БТ, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 в Банку емітовано картку № НОМЕР_4 , на яку здійснено переказ коштів 25.11.2023р. в сумі 25 000 гривень (Т.2 а.с.30 ), що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність відомостей перерахунку коштів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вимог позивача стосовно наявності зобов`язань погашення заборгованості по тілу кредиту. Такі правовідносини вникли між сторонами на підставі договору про надання споживчого кредиту, паспорту споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що є додатком до договору, які були підписані позичальником, погоджена ним, й не спростовані іншими доказами. Факт зарахування коштів у сумі 25 000 грн на кредитну карту відповідача № НОМЕР_2 підтверджено належними доказами.

При цьому у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Суд першої інстанції, стягуючи відсотки за користування кредитом у розмірі 1.99 % з тіла кредиту 15 000 грн не врахував поетапного зменшення розміру денної процентної ставки, внаслідок чого наведений судом першої інстанції розрахунок заборгованості, виходячи з розміру заборгованості 35223 грн 00 коп заборгованості за відсотками за період з 25.07.2024 року по 19.11.2024 рокує неправильним, оскільки виконаний з порушенням норм матеріального права.

Починаючи з 23 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентної ставки за користування кредитом не може перевищувати 1,5% від суми кредиту, тому суму заборгованість за кредитом слід розрахувати саме з ставки 1.5% за період з 25.07.2024 року по 20 серпня 2024 року (27 днів), що становить 6075 грн( 15000 *1.5)*27 днів.

Починаючи з 20 серпня 2024 року по 19 листопада 2024 року(закінчення строку кредиту) розмір заборгованості з врахуванням ставки 1% становить 13 650грн 113 дні *(15 000 гривень * 1 %)*91 день.

Загальний розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом в межах строку договору та заявленого позивачем періоду нарахування відсотків становить 19 725,00 грн. Разом з тим, банк заявив про стягнення 35 223 грн простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково при обчисленні застосував 1,99 % за весь період кредитування, і не врахував, що протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» застосовується процентна ставка 1 % та 1.5 % в залежності від періоду кредитування.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Суд першої інстанції, розглядаючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку в частині розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми заборгованості стягнутої з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Капітал"за кредитним договором № 7309201 від 25.11.2023 р. з 50223грн до 34 725 грн із яких: 15000 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом, 19 725,00 грн - заборгованість за відсотками за період з 25.07.2024 року по 19.11.2024 року.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 34 725грн з заявленої суми 50 223 грн, що становить 69 % із відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню 1671,18 грн ( 2422грн*69%) судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та судові витрати, понесені на забезпечення професійної правничої допомоги, у розмірі 2070 грн (3000 грн*69%). Крім того, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1129,23 грн (3633 грн * 31 %) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги .

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Буя Богдана Володимировичазадовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 липня 2025 рокузмінити в частині стягнення суми заборгованості за відсотками і визначення загальної суми заборгованості.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромза кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» заборгованість за кредитним договором № 7309201 від 25.11.2023 року в загальному розмірі 34 725 грн із яких: 15000 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом, 19 725,00 грн - заборгованість за відсотками за період з 25.07.2024 року по 19.11.2024 року.

ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» 1671,18 грн витрат по сплаті судового збору та 2070 грн на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1129,23 рн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 жовтня 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М.Луганська

В.А.Девляшевський