ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1181/24 Номер провадження 22-ц/814/2496/25Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л. Г. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», в інтересах якого діє представник - адвокат Мартиняк Віталій Васильович, на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року (повний текст рішення складено 17 березня 2025 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25 липня 2022 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №02, згідно з яким відповідачу надано кредит в загальному розмірі 211500,00 грн, строком на 60 місяців з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 25 липня 2027 року на споживчі цілі.

Згідно пункту 2.4.1. кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 % річних. Відповідно до пункту 3.2.1 кредитного договору, банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 . Згідно пункту 3.1.1 кредитного договору, банк надає кредит протягом одного банківського дня з моменту виконання позичальником всіх та кожної з наведених нижче умов надання кредиту, зокрема сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 10575,00 грн.

Факт перерахування коштів на поточний рахунок позичальника підтверджується меморіальним ордером № від 26 липня 2022 року на суму 200925,00 грн (з врахуванням різниці сплаченої позичальником на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту, згідно пункту 3.1.1 кредитного договору).

Відповідно до пунктів 3.3.2, 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з графіком платежів або достроково відповідно до порядку, визначеного цим договором, але в будь-якому випадку не пізніше терміну остаточного повернення кредиту, встановленого згідно з цим договором. Позичальник зобов`язується здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 3525,00 грн та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за звітнім, починаючи з серпня 2022 року, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної цим договором. Останній платіж в рахунок повернення кредиту та процентів позичальник зобов`язується здійснити не пізніше дати (терміну) остаточного повернення кредиту, визначеної цим договором. Якщо сума платежу, що надійшла в рахунок повернення кредиту та сплати процентів, менша розміру, вказаного у пункті 3.3.3 цього договору, то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути сплаченими, вважаються простроченими. Наступна сума платежу повинна додатково включати суму коштів, необхідну для погашення простроченого платежу та сплати нарахованої пені за прострочені платежі з урахуванням вимог пункту 8.2 цього договору.

На виконання умов розділу 3 кредитного договору та вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», банком 19 лютого 2024 року на адресу відповідача надіслано вимогу про повернення протягом 30 календарних днів з моменту отримання такої в повному обсязі споживчого кредиту, разом з нарахованими процентами та штрафними санкціями, однак протягом цього періоду порушення умов договору усунуто не було.

Взяті на себе зобов`язання щодо сплати основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором, відповідачем не виконано. Станом на 16 лютого 2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором не погашена та становить 197500,27 грн, з яких: 164154,96 грн - заборгованість за основним боргом; 33345,31 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, що нараховані за період із 26 липня 2022 року по 12 грудня 2023 року.

Таким чином, зважаючи на те, що договірні зобов`язання добровільно відповідачем не виконуються, а надіслана банком вимога про дострокове повернення кредиту від 19 лютого 2024 року залишена позичальником без задоволення, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом свого порушеного права, вимагаючи у примусовому порядку стягнути з відповідача всю наявну заборгованість, а саме: заборгованість за договором про споживчий кредит №02 від 25 липня 2022 року в розмірі 197500,27 грн, з яких: 164154,96 грн - заборгованість за основним боргом, 33345,31 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом.

Короткий зміст рішення місцевого суду

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року позов АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит №02 від 25 липня 2022 року, яка станом на 16 лютого 2024 року становить 186925,27 грн, з яких: 153579,96 грн - заборгованість за основним боргом, 33345,31 грн -заборгованість по процентам за користування кредитом.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 2866,00 грн.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що сплата відповідачем банку комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі 10575,00 грн суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк не мав права встановлювати такий платіж у договорі про споживчий кредит, а тому прийшов до висновку про зменшення суми основного боргу на вказану суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року у частині незадоволених позовних вимог не погодився позивач та оскаржив його у відповідній частині в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд скасувати рішення місцевого суду в оскаржуваній частині та ухвалити у цій частині нове про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за договором про споживчий кредит №02 від 25 липня 2022 року, яка станом на 16 лютого 2024 року становить 197500,27 грн, з яких: 164154,96 грн - заборгованість за основним боргом, 33345,31 грн -заборгованість по процентам за користування кредитом; стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» сплачені судові збори за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення місцевого суду в частині відмови в позові ухвалено внаслідок неповного з`ясування всіх обставин справи, невірного застосування норм матеріального права, а тому є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Умовами спірного кредитного договору сторонами узгоджено сплату комісійної винагороди в розмірі 10575,00 грн, що згідно вимог чинного на момент укладення правочину законодавства є цілком законним та відповідає волі сторін.

Постанова Верховного Суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц, на висновки якої покликається місцевий суд, не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки стосується правовідносин, що виникли на підставі кредитного договору від 28 травня 2008 року, а більшість норм законодавства, що регулювали відносини комісії станом на 25 липня 2022 року, втратили чинність.

При цьому, поза увагою місцевого суду залишилося те, що пункти кредитного договору не визнавалися недійсними.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач прохав суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача у повному обсязі; переглянути рішення суду першої інстанції в частині встановленої суми заборгованості з урахуванням допущених невідповідностей: неврахування платежів, які були фактично списані позивачем з рахунку відповідача без правових підстав та за неналежного застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції про визнання нікчемною умови кредитного договору в частині стягнення комісії є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та актуальній практиці Верховного Суду.

На думку відповідача, суд апеляційної інстанції має переглянути розмір заборгованості або повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки суд першої інстанції проігнорував подані ним докази, з яких вбачається незаконне списання коштів з належних йому інших банківських рахунків.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Процесуальні питання

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи

Частиною першою статті 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Окрім того, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними (частина перша статті 372 ЦПК України).

20 жовтня 2025 року до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання від представника АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк») - адвоката Мартиняка В.В. про відкладення (перенесення) розгляду справи, в якому останній прохав суд, у зв`язку з неможливістю участі у судовому засіданні через перебування у відпустці та необхідністю за сімейними обставинами виїзду за межі м. Ужгорода, що унеможливлює забезпечення належних технічних умов для проведення відеоконфренції, а також безперебійного доступу до мережі Інтернет, відкласти судове засідання на іншу дату.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі № 361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи, що позивача та його представника було повідомлено про час, дату та місце судового засідання, відсутність підтвердження наявності поважних підстав для відкладення розгляду справи, попереднє відкладення судового засідання, та можливість розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Щодо розгляду справи без участі відповідача

03 червня 2025 року до Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому заявник прохав суд призначити судове засідання у справі із забезпеченням його участі в режимі відеоконференції.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 12 червня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду було задоволено та ухвалено судове засідання призначене на 10:00 год. 04 вересня 2025 року, а за наявності й подальші судові засідання у даній справі, провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (посилання на сайт проведення відеоконференції: https://vkz.court.gov.ua) за участю відповідача.

Полтавський апеляційний суд зауважує, що відповідач попередньо повідомлений, що ризики технічної неможливості участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо нестиме учасник справи, який подав відповідну заяву.

Крім того, згідно частини четвертої статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на процесуальне сприяння забезпечення судом можливості відповідачу брати участь у судовому засідання у режимі відеоконференції, його належне повідомлення про час, дату та місце проведення судового засідання, у тому числі і в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності ОСОБА_1 .

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідач виклав свою позицію у поданому до суду відзиві на апеляційну скаргу, а матеріали справи містять достатні дані для розгляду справи по суті спору.

Щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року оскаржується позивачем у частині незадоволених позовних вимог, а тому вказане рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог за відсутності його апеляційного оскарження судом не переглядається.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 липня 2022 року між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 02, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 211500,00 грн строком на 60 місяців з кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 25 липня 2027 року на споживчі цілі, зі сплатою процентів в розмірі 56 % річних. Даний договір був підписаний відповідачем (т.1, а.с.13-20).

За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду в розмірі 10575,00 грн протягом 1 банківського дня з моменту підписання цього договору (пункт 2.5.1. договору). Аналогічного змісту інформація міститься і в пункті 3.1.1.1. договору.

Крім того, відомості про комісійну винагороду за надання кредиту містяться і в паспорті споживчого кредиту, з який був ознайомлений відповідач. Зокрема, у паспорті споживчого кредиту вказано, що комісійна винагорода за надання кредиту становить 5 % від суми кредиту, що дорівнює 10575,00 грн та сплачується одноразово (т.1, а.с.09-11).

Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, з якою ознайомився відповідач, містить відомості про внесення платежів за супровідні послуги, зокрема комісія за надання кредиту 10575,00 грн (т.1, а.с.21-22).

Факт перерахування коштів на поточний рахунок позичальника підтверджується меморіальним ордером № від 26 липня 2022 року на суму 200925,00 грн, з урахуванням різниці, сплаченої позичальником на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту згідно з пункту 3.1.1 кредитного договору (т.1, а.с.24).

При цьому, розрахунком заборгованості підтверджується, що у відповідача перед позивачем за вказаним вище договором станом на 16 лютого 2024 року виникла заборгованість 197500,27 грн, з яких: 164154,96 грн - заборгованість за основним боргом (кредитом); 33345,31 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, що нараховані за період із 26 липня 2022 року по 12 грудня 2023 року (т.1, а.с.6-7).

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 26 липня 2022 року по 01 серпня 2024 року останнім періодично вносилися кошти на погашення заборгованості по кредиту, виданого 26 липня 2022 року (т.1, а.с.103-139).

Позивач 22 лютого 2024 року на адресу відповідача надіслав вимогу про повернення кредиту, разом з нарахованими процентами та штрафними санкціями протягом 30 днів з моменту отримання вимоги (т.1, а.с.25-28), але протягом цього періоду порушення умов договору усунуто не було, у зв`язку з чим 04 квітня 2024 року позивач пред`явив даний позов.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за видачу кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за надання кредиту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на вказані положення законодавства України, чинного на час укладення договору кредиту між сторонами, вважає законним право кредитора (позивача) встановлювати, зокрема, комісію за надання кредиту (згідно пунктів 2.5.1., 3.1.1.1. договору за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду), що включається до загальних витрат за споживчим кредитом.

Суд попередньої інстанції, вважаючи, що банк не мав права встановлювати комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 5 % від суми кредиту, а також в подальшому й стягувати її, не зазначив, якою нормою закону передбачена недійсність умови договору щодо встановлення комісії за здійснення операції по видачі кредиту, не звернув уваги на те, що наведена у паспорті споживчого кредитування комісія за здійснення операції по видачі кредиту відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема пунктам 2.5.1., 3.1.1.1. договору кредиту та згідно із Законом України «Про споживче кредитування» відноситься до платежів, передбачених договором про споживчий кредит.

При цьому суд першої інстанції помилково врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15, оскільки у цій справі кредитний договір було укладено 27 травня 2008 року, тобто до набрання чинності 10 червня 2017 року Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено право банку встановлювати в кредитному договорі, зокрема комісію за розрахунково-касове обслуговування. Разом з тим у справі, що переглядається, договір укладено після набрання чинності вказаним Законом, отже його положення регулюють спірні правовідносини.

Перевіряючи правомірність зазначеної умови на предмет добросовісності, справедливості та наявності дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача колегія суддів виходить з такого.

Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина десята статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

Споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення (частина дванадцята статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився із всіма умовами такого договору, в тому числі й щодо сплати комісійної винагороди за надання кредиту.

В паспорті споживчого кредиту, з яким ознайомився відповідач до підписання кредитного договору, чітко зафіксовано сплату споживачем одноразової комісії за надання кредиту за ставкою 5,00 % від суми кредиту. Крім того, умовами договору цю суму чітко встановлено - за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду в розмірі 10575,00 грн протягом 1 банківського дня з моменту підписання цього договору (пункт 2.5.1. договору). Аналогічного змісту інформація міститься і в пункті 3.1.1.1. договору.

За статтями 6, 626, 627, 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи положення чинного на 25 липня 2022 року (день укладення договору) законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із банком, якщо дійсно вважав встановлення комісії за видачу кредиту за ставкою 5,00 % від суми кредиту несправедливою умовою, натомість позичальник погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором.

Колегія суддів, перевіривши умови кредитного договору щодо комісії за здійснення операції по видачі кредиту, її розмір та розмір процентів за користування кредитом, які є складовими плати за користування кредитом, а також суму кредиту, не вбачає дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та не вважає спірну умову несправедливою, як на це вказав місцевий суд.

У спірних правовідносинах слід брати до уваги сукупну вартість плати за користування кредитом (яка складається, зокрема, з процентів та комісії), а не лише її складові, та враховувати суму кредиту.

Таким чином, колегія суддів аналізуючи умови кредитного договору щодо сплати комісії за надання кредиту не вбачають її невідповідність вимогам законодавства, зокрема, несправедливість та дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

ОСОБА_1 ознайомившись з умовами паспорта споживчого кредитування та кредитного договору, мав реальну можливість відмовитися від укладення останнього та на момент його підписання додаткових вимог щодо будь-яких умов договору не заявляв.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач не звертався до суду з вимогами про визнання положень кредитного договору щодо стягнення комісії за надання кредиту недійсними, крім того, після укладення кредитного договору позичальник у подальшому виконував його умови та покладені на нього договірні зобов`язання, сплачуючи періодично кредит, проценти та комісію у відповідному розмірі, що свідчить про свідоме визнання позичальником умов договору, в тому числі й щодо сплати встановленої банком комісії.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року в справі № 201/10403/19, від 13 березня 2023 року в справі № 707/782/22, від 20 вересня 2024 року в справі № 331/2974/23.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, неправильно застосувавши під час розгляду справи норми матеріального права, дійшов до помилкового висновку щодо неможливості банком встановлювати у спірному кредитному договорі умови щодо сплати комісії за надання кредиту, що призвело до подальшого зменшення розміру основного боргу на суму сплаченої відповідачем комісії, яка становить 5 % від суми кредиту.

Колегія суддів, з огляду на наведену у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем практику суду касаційної інстанції, зауважує, що Верховний Суд висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи, і такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).

Крім того, беручи до уваги вимоги відповідача щодо перегляду рішення суду першої інстанції у частині встановленої суми заборгованості, слід зазначити, що згідно норм ЦПК України рішення місцевого суду суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Також у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 201/2288/20 зазначено, що «рішення суду здатне бути джерелом для набуття цивільних прав і обов`язків тільки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Рішення суду, як правомірна приватноправова конструкція, не повинно використовуватися учасниками цивільного обороту всупереч його призначенню для набуття цивільних прав і обов`язків, за відсутності вказівки про це в актах цивільного законодавства». Касаційний суд зауважує, що принцип заборони повороту до гіршого відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки під час вирішення справи по суті спору місцевим судом було використано норми матеріального права, що втратили чинність на момент виникнення спірних правовідносин, що призвело до помилковості висновків суду першої інстанції, то апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», в інтересах якого діє представник - адвокат Мартиняк В.В. слід задовольнити частково, рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року в частині часткового задоволення позовних вимог змінити, задовольнивши позовні вимоги АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному розмірі, а саме: стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит №02 від 25 липня 2022 року, яка станом на 16 лютого 2024 року становить 197500,27 грн (замість стягнутих 186925,27 грн), з яких: 164154,96 грн (замість стягнутих 153579,96 грн) - заборгованість за основним боргом, 33345,31 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

Щодо судових витрат

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює судове рішення в частині розміру стягнення заборгованості, то рішення місцевого суду щодо стягнення судових витрат також підлягає зміні, шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн (замість стягнутих 2866,00 грн).

Беручи до уваги фактичне задоволення вимог позивача, то слід стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4542,00 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», в інтересах якого діє представник - адвокат Мартиняк Віталій Васильович задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2025 року в частині часткового задоволення позовних вимог змінити, задовольнивши позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному розмірі, а саме:

стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит №02 від 25 липня 2022 року, яка станом на 16 лютого 2024 року становить 197500,27 грн (замість стягнутих 186925,27 грн), з яких: 164154,96 грн (замість стягнутих 153579,96 грн) - заборгованість за основним боргом, 33345,31 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3028,00 грн (замість стягнутих 2866,00 грн).

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4542,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко