Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №295/17916/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал»

на заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10 березня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2022 року №370921 в сумі 26 240 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн, заборгованості за процентами 18 240 грн.

Позов обґрунтований тим, що 07 серпня 2022 року між ТзОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладений договір №370921 про надання споживчого кредиту. За умовами договору ОСОБА_1 отримала 8 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, що передбачені договором про надання споживчого кредиту. На підставі договору про відступлення права вимоги від 01 лютого 2024 року №01022024-1 ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року. ТзОВ «Селфі Кредит» виконало умови договору та надало відповідачу в користування грошові кошти. Натомість, відповідач умови кредитного договору не виконала та кредитні кошти в установлений графіком строк не повернула.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 10 березня 2025 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2022 року №370921 у сумі 12 550 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» судовий збір в сумі 1 159,50 грн.

Не погодившись частково із заочним рішенням суду першої інстанції, позивач ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення в частині часткового стягнення заборгованості за процентами скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що ТзОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту виконало в повному обсязі, а саме, надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами договору. Договір №370921 про надання споживчого кредиту укладений 07 серпня 2022 року в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор. Відповідно до частини дванадцятої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно зі ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини першої ст.638 ЦК України та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За змістом ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить: 26 240 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 8 000 грн, заборгованість за процентами 18 240 грн. Згідно з договором №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року розмір процентів за користування кредитом, визначений його умовами, зокрема: пунктами 1.4, 2.2 передбачено, що строк кредиту становить 30 днів, дата надання кредиту 07 серпня 2022 року. Водночас, п.1.5.1 договору передбачає, що стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору про надання споживчого кредиту та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.4.1 договору про надання споживчого кредиту строк кредиту може бути продовжено в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених у п.4.3 договору про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.4.3.1 договору №370921 про надання споживчого кредиту, сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту, споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п.4.2 договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. У період з 07 серпня 2022 року по 05 вересня 2022 року, що є строком кредитування, нарахування процентів на залишок кредиту здійснювалося кредитором за ставкою 1,90% у день. У зв`язку із простроченням відповідачем виконання умов п.1.2 договору, строк кредитування продовжився на підставі п.4.3 договору, в період з 07 вересня 2022 року по 05 грудня 2022 року і нарахування процентів здійснювалося кредитором за стандартною процентною ставкою 1,90% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості кредитор нараховував відповідачу проценти за користування кредитом із застосуванням стандартної ставки у період з 07 вересня 2022 року по 05 грудня 2022 року (90 днів, 1,90% (152 грн) у день; 13 680 грн). Ураховуючи, що відповідач, підписавши договір про споживчий кредит, погодилася з його умовами, немає підстав вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування, його пролонгації не були відомі відповідачу. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося кредитором на підставі частини першої ст.1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами договору. Наведений розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам, погодженим сторонами договору, наявні у справі матеріали не містять доказів, які б спростовували такий розрахунок. Відповідач ОСОБА_1 свідомо уклала цей договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з його прийняттям. Кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договору, у тому числі щодо нарахування процентів за договором №370921 про надання споживчого кредиту.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стягуючи з відповідача на користь позивача тіло кредиту в сумі 8 000 грн і частково проценти за користування кредитом в сумі 4 560 грн (8 000*1,90%*30) та відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом у сумі 13 680 грн, тобто у решті, суд першої інстанції виходив із того, що за умовами договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року сторони встановили строк кредитування 30 днів, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимог про стягнення процентів згідно з ст.625 ЦК України не заявляло, а витяг із реєстру боржників до договору факторингу не може вважатися належним доказом заборгованості за процентами у заявленій позивачем сумі.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновком суду першої інстанції про відмову в стягненні решти процентів за користування кредитом, оскільки висновок суду першої інстанції у цій частині не відповідає обставинам справи.

Так, із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 07 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі договір №370921 про надання споживчого кредиту, за умовами якого ТзОВ «Селфі Кредит» надало ОСОБА_1 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.3 договору, а позичальник, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у встановлений у п.1.5 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит наданий з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконання обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п.1.3 договору №370921 про надання споживчого кредиту, сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000 грн.

Згідно з п.1.4 договору №370921 про надання споживчого кредиту, строк кредиту 30 днів.

Відповідно до п.1.5.1 договору №370921 про надання споживчого кредиту, стандартна процентна ставка становить 1,90% у день.

За положеннями п.2.1 договору №370921 про надання споживчого кредиту, кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Згідно з п.4 договору №370921 про надання споживчого кредиту, строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2 (п.п.4.2.1-4.2.4) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених у п.4.3 (п.п.4.3.1-4.3.2) договору.

Додатком №1 до договору №370921 про надання споживчого кредиту є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором №370921 про споживчий кредит від 07 серпня 2022 року (а.с.37).

Згідно з довідкою ТзОВ «Селфі Кредит», ОСОБА_1 , із якою укладений договір №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року №370921, ідентифікована ТзОВ «Селфі Кредит» (а.с.40). Акцепт договору підписаний позичальником аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора - М118; час відправки ідентифікатора позичальнику - 07 серпня 222 року; номер телефону/електронна пошта, на яку відправлено ідентифікатор - 56.

Відповідно листа ТзОВ «Пейтек» від 30 жовтня 2024 року, на підставі договору про організацію переказу грошових коштів, укладеного між ТзОВ «Пейтек» та ТзОВ «Селфі Кредит», ТзОВ «Пейтек» 07 серпня 2022 року успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта на суму 8 000 грн; зарахування на картку НОМЕР_1 (а.с.45).

Між ТзОВ «Селфі Кредит» та ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» 01 лютого 2024 року укладений договір факторингу №01022024-1, за умовами якого, відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договором №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року, який укладений між ТзОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 (а.с.46-50).

Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу №01022024-1 від 01 лютого 2024 року, ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року в розмірі 26 240 грн, із яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 8 000 грн, сума заборгованості за процентами - 18 240 грн (а.с.51).

ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило ОСОБА_1 досудову вимогу від 25 листопада 2024 року про негайне погашення заборгованості в сумі 26 240 грн (а.с.54).

За приписами ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша ст.626 ЦК України).

У силу частини першої ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень частини першої ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовилися укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205,207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертою та сьомої ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (частина дванадцята ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п.6 частини першої ст.3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з частиною першою ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу частини першої ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно з частиною першою ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша ст.599 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини першої ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Між ТзОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 07 серпня 2022 року укладений в електронній формі договір №370921 про надання споживчого кредиту, на виконання умов якого первісний кредитор перерахував на банківській рахунок позичальника ОСОБА_1 , тобто відповідача, кредитні кошти в розмірі 8 000 грн, які остання зобов`язувалася повернути через 30 днів і сплатити проценти за користування коштами в сумі 4 560 грн (8 000 грн*1,90%*30 днів), які нараховуються за ставкою 1,90% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування.

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст.251 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц, яка в силу частини четвертої ст.263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Отже, умовами договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року сторони встановили строк кредиту 30 днів, тобто до 05 вересня 2022 року, включаючи дату отримання та повернення позики (з 07 серпня по 05 вересня 2022 року).

Проте, після 05 вересня 2022 року ОСОБА_1 не повернула грошові кошти в сумі 8 000 грн та не сплатила проценти за користування ними.

Як уже зазначалося вище, за умовами п.4.1 договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року строк кредиту міг бути продовжений не лише за ініціативою ОСОБА_1 , а й у порядку автопролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених у п.4.3 (п.п.4.3.1-4.3.2) договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року, на що суд першої інстанції належної уваги не звернув та оцінки цим умовам договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року не надав.

Разом із тим, у пункті 4.3 договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року його сторони досягли домовленості щодо порядку автопролонгації строку кредиту (автопролонгації).

За положеннями підпункту 4.3.1 пункту 4.3 договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року, сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача, тобто ОСОБА_1 , на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Тобто у цьому випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Підпунктом 4.3.2 пункту 4.3 договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року ОСОБА_1 , дала згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в підпункті 4.3.1 цього договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредитування за ініціативою споживача у порядку, передбаченому п.4.2 цього договору.

Окрім того, пунктом 4.4 договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року застережено, що порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п.4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в пункті 4.3 договору письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим ст.207 ЦК України щодо письмової форми правочину.

Матеріали справи не містять доказів того, що у судовому порядку пункт 4.3 та його підпункти 4.3.1, 4.3.2 або п.4.4 договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року були б визнані недійними. Також недійсність вказаних вище пунктів та підпунктів договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року прямо законом не встановлена. За таких обставин, діє презумпція їх правомірності.

Отже, за умовами пунктів 4.3 та 4.4 договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року, які у судовому порядку недійсними не визнані та їх недійсність законом прямо не встановлена, строк кредитування на 30 днів автоматично пролонгований ще на 90 календарних поспіль днів, тобто до 05 грудня 2022 року, враховуючи, що доведена наявність заборгованості за кредитом після 05 вересня 2022 року, матеріали справи не містять доказів того, що за наявності заборгованості за кредитом відповідач зверталася із ініціативою про продовження кредиту на підставі додаткової угоди та на такий порядок ОСОБА_1 підпунктом 4.3.2 п.4.3 договору №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року надала згоду за таких обставин на автопролонгацію на 90 календарних днів поспіль письмово, підписавши цей договір №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором М188 07серпня 2022 року, що не потребує підписання сторонами додаткових угод.

Із огляду на викладене вище, розрахунок заборгованості за договором №370921 про надання споживчого кредиту, який укладений сторонами 07 серпня 2022 року, виконаний у відповідності до умов цього договору (а.с.42-44). Такий розрахунок належними та допустимими доказами не спростований. Заборгованість у сумі 26 240 грн, яка складається із: тіла кредиту в сумі 8 000 грн та процентів за користування кредитом в сумі 18 240 грн за період із 07 серпня 2022 року по 05 грудня 2022 року є доведеною (8 000 грн*1,90%*120 днів).

Як вже зазначалося вище 01 лютого 2024 року між позивачем та ТзОВ «Селфі Кредит» укладений договір факторингу №01022024-1. Отже, ТзОВ «Селфі Кредит» відступило ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за договором №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року на суму 26 240 грн, яка складається із: тіла кредиту в сумі 8 000 грн та процентів за користування кредитом в сумі 18 240 грн, що підтверджується витягом із реєстру боржників до договору факторингу (а.с.51).

Підсумовуючи викладене вище, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні процентів за користування кредитом в сумі 13 680 грн за період автопролонгації на 90 календарних днів до 05 грудня 2022 року, оскільки такий строк кредитування умовами договору передбачений (автопролонгація).

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, якою відмовлено у стягненні процентів за користування кредитом в сумі 13 680 грн за період автопролонгації на 90 днів та ухвалює в цій частині нове судове рішення, яким стягує з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитом в сумі 13 680 грн за період автопролонгації на 90 днів до 05 грудня 2022 року. У решті рішення суду першої інстанції апеляційний суд залишає без змін.

Якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір в сумі 4 169,78 грн покладається на відповідача (1 269,90+2 906,88), що відповідає положенням ст.141 ЦПК України

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Ця справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» задовольнити.

Заочне рішення Богунського районного суду м.Житомира від 10 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» проценти за користування кредитом у сумі 13 680 грн за договором №370921 про надання споживчого кредиту від 07 серпня 2022 року, а також 4 169,78 грн судового збору.

У решті заочне рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України.

Головуюча Судді: