Справа № 496/3438/24
Провадження № 2/496/218/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Кабанової К.С.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

До Біляївського районного суду Одеської області звернулася ОСОБА_3 з позовною заявою, з урахуванням уточнень, до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса) про визнання батьківства.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 зазначила, що з 2013 року ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_1 , але шлюб між собою не вони реєстрували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дитина ОСОБА_4 про, що свідчить свідоцтво, видане повторно, про народження серія НОМЕР_1 від 02.05.2024 року, зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 207 від 12.01.2015 року.

При реєстрації народження доньки запис про батька був зроблений зі слів ОСОБА_3 , відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, в якій зазначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Починаючи із народження і до теперішнього часу, відповідач виконує батьківські обов`язки гідно та у повному обсязі. Спілкуються, проводять час разом, піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечує здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готує її до самостійного життя, утримує її, відповідач ОСОБА_1 визнає батьківство.

Просила позов задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Верхола І.О. не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що з позивачем ОСОБА_3 зареєстрували шлюб лише в квітні 2025 року, до цього часу виконував батьківські обов`язки відносно дочки ОСОБА_5 гідно та у повному обсязі.

Представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до судового засідання не явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду повідомлення, відповідно до якого просив розглянути справу за відсутності представника, та зазначив, що в разі визнання батьківства за ОСОБА_1 , в рішенні суду необхідно вказати наступні відомості про батька, а саме: «прізвище», «ім`я», «дату народження», «громадянство», «місце проживання», та також зазначити відомості про дитину, які підлягатимуть зміні, а саме: «прізвище» (за необхідності) та «по батькові».

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку.

За змістом частини 3 ст. 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного станув порядку, встановленому статтями 122 (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та 125 (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу.

У статті 125 СК України передбачено, що: якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини; якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 2013 року проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_4 .

В своїй заяві позивач вказувала, що із ОСОБА_1 проживають у цивільному шлюбі тривалий час, ведуть спільне господарство, очікували народження спільної дочки ОСОБА_5 , що знайшло своє підтвердження у письмових матеріалах, досліджених у судовому засіданні. Сторони не мають жодних заперечень чи спору щодо походження дитини.

Позивачем в якості доказів були надані світлини з зображенням його сім`ї з донькою та іншими дітьми.

Факт батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , підтверджується висновком експертного дослідження № ЕД-19/116-24/16127-БД від 21.08.2024 року, проведеного судовим експертом ОНДЕКЦ МВС України Хмарською І.С. відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , може бути біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку народила ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ймовірність даної події складає 99,9999 %.

Вказані обставини підтверджують доводи позивача що під час народження доньки її батьки не перебували в шлюбі між собою, та відомості про батька було вказано зі слів матері.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статей 213, 215 ЦПК (2004 року) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 212 ЦПК (2004 року), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації, №3451/05, §34, від 07.05.2009 року).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що судом було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а, отже наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні частини вимог позовної заяви відносно зобов`язання органу державної реєстрації актів цивільного стану видати нове свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки суд не наділений вказаними повноваженнями, таким чином позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 126, 128, 134, 135 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства - задовольнити частково.

Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису №207 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, а саме: зазначити батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), залишивши ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прізвище « ОСОБА_6 ».

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01.09.2025 року.

Суддя М.Л. Пасечник