Справа № 521/3855/25
Номер провадження № 2/521/3430/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Леонова О.С.,

при секретарі судового засідання Должненко В.О.,

за участі:

представника позивача - адвоката Вейко А.В.,

представника відповідача - адвоката Вдовіченко Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі №219, в місті Одеса цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради (вул. Євгена Танцюри, 22 (Ген. Петрова), м. Одеса, 65078 ) та ОСОБА_4 ,(РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

До суду 13.03.2025 року надійшов позов від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Вейко А.В. доОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, щовідповідно до ордеру №671 серії ПР від 06.08.1976 року на підставі рішення виконкому Приморської районної ради народних депутатів від 02.07.1976 № 412, квартира під АДРЕСА_2 була виділена ОСОБА_5 на праві заселення з членами сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В подальшому, після смерті ОСОБА_5 , згідно Договору найму житла від 02.08.2018 року, укладеного між Малиновською районною адміністрацією та ОСОБА_1 , остання стала наймачем спірної трикімнатної квартири житловою площею 39,25 кв.м, загальною площею 63,34 кв.м.

Позивач звертає увагу суду на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спірній квартирі понад 10 років не проживають без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, квартирою не цікавляться, тому утримання квартири є для неї надмірним тягарем.

07.04.2025 року відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було подано до суду відзив на позовну заяву. Відповідачі вказали, що позовні вимоги не визнають, з доводами позивачки про те, що вони не проживають в квартирі безпричинно понад 10 років та не приймають участь у сплаті комунальних платежів не згодні. Вважають, що позовні вимоги суперечать закону та фактичним обставинам справи (а.с. 17-21).

05.05.2025 року представник позивача - адвокат Вейко А.В. надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивач не погоджується з обставинами, вказаними відповідачами у відзиві та наполягає на задоволенні позовних вимог (а.с. 92-93).

Інші процесуальні дії у справі.

Згідно з вимогами Положення про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України визначення судді щодо розгляду цієї справи було здійснено 13.03.2025 року відповідно до автоматизованої системи документообігу суду.

14.03.2025 року судом направлено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, для уточнення зареєстрованого місця проживання відповідачів та 14.03.2025 року отримані відповідні відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.03.2025 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду 02.06.2025 року задоволено клопотання представника відповідачів Вдовіченко Г.М. та залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

02.06.2025 року ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси задоволена заява представника відповідачів адвоката Вдовіченко Г.М. та вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання (протокол судового засідання № 4622532).

01.07.2025 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси закрито підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду по суті(протокол судового засідання № 4777128).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про місце, день і час розгляду справи повідомлялась через представника в порядку ч.5 ст.130 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Вейко А.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю та просила позов задовольнити. Представник вважає, що вказані бездіяльність відповідачів порушує житлові права ОСОБА_1 , яка змушена платити комунальні послуги за відповідачів, останні порушують право позивачки на вільне розпорядження і користування майном, яке вважає власністю.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснила, що позивачка її матір, має важкий, склочний характер, зчиняла постійні сварки з членами сім`ї, виганяла з квартири відповідачів та неодноразово міняла замки у вхідних дверях квартири. Пояснила, що вимушена була в стані вагітності поїхати з чоловіком до його батьків у селище Ширяєве, однак зв`язок з матір`ю підтримувала та час від часу приїздила в спірну квартиру, проживала в ній, надавала матері продовольчу та фінансову допомогу, в тому числі на оплату комунальних послуг.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила, що її бабуся ОСОБА_1 має важкий характер, досить часто веде себе неадекватно, пересварилася з багатьма сусідами та родиною, фактично вигнала всіх членів сім`ї з спірної квартири, оскільки вважає, що ця квартира лише її власність, хоча квартира не приватизована. Повідомила також, що позивачка неодноразово за місцем її роботи, місцем роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подавала безпідставні скарги, а також заяви в поліцію про вчинення злочинів, які не знаходили свого підтвердження.

Представник відповідачів - адвокат Вдовіченко Г.М. зазначила, що у позовних вимогах необхідно відмовити, оскільки вони є надуманими та не ґрунтуються на законі.

Третя особа Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, повідомлялась судом належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, проте надав до суду 11.07.2025 року письмові пояснення, в яких зазначив, що вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачка через свою неадекватну поведінку, змусила всіх членів сім`ї виїхати з квартири.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до ордеру №671 серії ПР від 06.08.1976 року на підставі рішення виконкому Приморської районної ради народних депутатів від 02.07.1976 № 412, квартира під АДРЕСА_2 була виділена ОСОБА_5 на праві заселення зі складом сім`ї: ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_1 (невістка), ОСОБА_7 (син) та ОСОБА_9 (внучка)

Згідно Договору найму житла від 02.08.2018 року, укладеного між Малиновською районною адміністрацією та ОСОБА_1 , остання стала наймачем спірної трикімнатної квартири житловою площею 39,25 кв.м, загальною площею 63,34 кв.м.

Згідно п.1.1 Договору найму зазначена квартира була передана у безстрокове користування наймачу та членам сім`ї: доньці ОСОБА_2 та сину ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №С7-28716-ф/о від 10.02.2025 року, виданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані/задекларовані такі особи: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В Акті про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.03.2025 року вказано, що мешканці будинку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 за ініціативою ОСОБА_1 склали акт, що за адресою АДРЕСА_1 громадяни ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично не проживають понад 10 років. В нижньому правому куту цього документу наявний відбиток штампу дільниці №3 КП «Хмельницький» та підпис невідомої особи, без зазначення прізвища, імені, по-батькові і посади.

В Акті про фактичне проживання осіб від 10.03.2025 року за адресою АДРЕСА_1 зазначено, що мешканці будинку ОСОБА_13 та ОСОБА_11 склали акт, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 але фактично не проживають з ОСОБА_1 понад 10 років. В нижньому правому куту цього документу наявний відбиток штампу дільниці №3 КП «Хмельницький» та підпис невідомої особи, без зазначення прізвища, імені, по-батькові і посади.

Суд надає критичну оцінку зазначеним вище Актам, оскільки ці документи не відповідають вимогам до правил посвідчення та підпису документів, які врегульовані нормами ДСТУ 4163:2020.

Згідно довіреності від 01.04.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М., реєстр№157 ОСОБА_1 уповноважувала ОСОБА_3 бути її представником перед усіма третіми особами з широким колом повноважень, в тому числі з питань, пов`язаних із приватизацією будь-якого нерухомого майна на її ім`я. Довіреність видана строком на три роки.

Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 вбачається зареєстроване місце провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 та взята на облік в Малиновській державній податковій інспекції ГУ ДПС в Одеській області.

З рукописних листів, як вказують відповідачі, написаних ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звинувачуються у вчиненні неправомірних дій та злочинів.

В заяві ОСОБА_14 до Малиновського районного суду М. Одеми від 01.04.2025 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О., реєстр№1216, зазначено, що в спірній квартирі постійно жила сім`я його однокласника ОСОБА_4 та відповідачі по справі. Також зазначив, що влітку 2020 року ОСОБА_4 його повідомив, що матір ОСОБА_1 вигнала його з квартири, а в грудні 2024 року відповідачі по справі біля будинку скаржилися йому, що бабуся вчергове замінила замки і вони не змогли потрапити в квартиру.

В заяві ОСОБА_4 адресованої Хаджибейському районному суду м.Одеси від 01.05.2025 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Міглазовою Ю.О., реєстр№1602, зазначено, що в спірній трикімнатній квартирі постійно жили відповідачі, він зі своєю сім`єю та матір ОСОБА_1 . Також зазначив, що влітку 2020 року ОСОБА_1 вигнала його з квартири та постійно чинить всім членам сім`ї перепони в користуванні квартирою, оскільки змінює замки вхідних дверей квартири та перешкоджає всім здійснити приватизацію житла.

Згідно квитанцій ПАТ АБ «Південний» за період 2021-2022 роки та довідки ПАТ АБ «Південний» від 01.04.2025 р. за №33/001/9564/2025-БТ вбачається, що з поточного рахунку ОСОБА_3 здійснені платежі по оплаті комунальних послуг, а саме Одеське УЕГГ послуги з розподілу газу, ТОВ «Інфоксводоканал», ТОВ «Одесагазпостачання», КП ЖКС «Хмельницький» Одесліфт, вивіз сміття, УБДП, ТОВ «ООЕК», КП «Теплопостачання м.Одеса» за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Акту приймання виконаних робіт №57086-і до Договору №558412 від 15.06.2021 р. про надання телекомунікаційних послуг абоненту ОСОБА_3 були надані послуги щодо здійснення комплексу робіт з установки, конфігурації обладнання та налагодження програмного забезпечення комп`ютера «Абонента» до мережі Інтернет за адресою : АДРЕСА_1 .

Згідно довідки АТ «Укрпошта» №57/04-25 від 23.04.2025 р. ОСОБА_2 відправляла поштовий переказ 10.11.2023 року на адресу: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 у сумі 3000 гривень.

Згідно квитанцій АТ КБ «Приватбанк» від 25.03.2025 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили комунальні послуги за УБПТ та «Теплопостпачання м.Одеса» за адресою АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що надані відповідачами квитанції про оплату комунальних послуг за 2021-2025 роки, хоч і не охоплюють увесь заявлений позивачем десятирічний період, однак є належними та допустимими доказами, що спростовують твердження позивача про повну втрату інтересу відповідачів до спірного житла. Виконання обов`язку по утриманню житла свідчить про намір зберегти право користування ним. Крім того, суд вважає, що добровільна сплата комунальних послуг є доказом збереження інтересу до житла.

Згідно матеріалів перевірок Березівського РВП, відділення поліції №2 від 07.04.2025 р за №12/аз ОСОБА_1 зверталася із заявою-скаргою на свою доньку ОСОБА_2 про те, що остання на протязі 10 років вживає та здійснює продаж алкогольних напоїв разом із своїм чоловіком та не віддає гроші заявниці та на свою онуку, яка 25 років краде у заявниці в квартирі.

Згідно матеріалів Одеського РУП №1 відділення поліції №3 від 07.04.2025 р. за №60.8 ОСОБА_1 зверталася 03.01.2025 року з заявою про вчинення ОСОБА_3 21.12.2024 року крадіжок з спірної квартири: макаронів, банок ананасів, помідор, каструлі з нержавіючої сталі та інших речей.

В ході розгляду справи було допитано в якості свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які суду засвідчили, що вони знають особисто всіх членів сім`ї ОСОБА_17 та знають, що ОСОБА_1 має важкий характер, вчиняла постійно сварки, міняла замки в вхідних дверях, вигнала відповідачів по справі та свого сина ОСОБА_18 зі спірної квартири. Також повідомили, що ОСОБА_2 постійно допомагала позивачці продуктами, передавала їй грошові кошти на оплату комунальних платежів.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що ОСОБА_1 приходила за місцем роботи ОСОБА_3 у відділення банку «Південний» та скаржилася безпідставно на свою онучку відповідачку по справі, вела себе у відділенні банку не зовсім адекватно.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_1 постійно їй жалілася на свою доньку відповідачку по справі, що вона нічим не допомагає. Діти її забули. Дочка виїхала. ОСОБА_1 кормили сусіди. Вона жодного разу не бачила відповідачів. Зі слів бабусі її родичі були дуже шумні та завжди сварились.

Сторони відмовились від допиту інших свідків які не з`явились до суду.

3. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Право на житло одне з найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

Як регламентує ст. 29 ч.1 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Позовна заява містить правове обґрунтування позовних вимог з посиланням одночасно на 71, 72 ЖК УРСР і на ст.107 ЖК УРСР і ст.405 цього кодексу що є неприпустимим.

Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Щодо доводів позивача стосовно втрати відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування спірною квартирою на підставі ст. 107 ЖК УРСР. За обставинами даної справи належні, допустимі та достатні докази вибуття зі спірного житлового приміщення матеріали справи не містять.

Судом встановлено, а показаннями свідків та письмовими поясненнями третьої особи ОСОБА_4 підтверджено, що позивачка неодноразово змінювала замки у вхідних дверях та створювала конфліктні ситуації, що об`єктивно унеможливлювало спільне проживання. Такі дії є перешкодами у користуванні житловим приміщенням. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду (зокрема, постанова ВС від 28 липня 2021 року, справа № 754/15542/19), наявність таких перешкод є поважною причиною не проживання особи у житлі, оскільки її відсутність у такому разі є вимушеною, а не добровільною."

Крім того, як було вище зазначено, відповідачі зареєстровані в спірному жилому приміщенні, факт їх зацікавленості у цьому приміщенні не спростований. Відповідачі приймали участь в оплаті квартплати, комунальних послуг, телекомунікаційних послуг. В спірній квартирі знаходиться їх майно: меблі, особисті речі.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. При цьому, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 ЖК України. Та слід ураховувати, що доказуванню у цьому разі підлягають обставини, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання.

Позивачем не було надано жодного доказу того, що відповідачі набули право постійного користування іншим житлом та мали намір змінити своє постійне місце проживання. Їхнє не проживання у спірній квартирі зумовлене поважними причинами, а не добровільним вибором іншого житла, що виключає застосування ст. 107 ЖК України.

Таким чином оцінюючи доводи позовної заяви, що відповідачі втратили право користування спірним житлом та переїхали на інше місце проживання і не цікавиться житлом, суд вважає зазначені доводи необґрунтованими, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, які підтверджують, що Позивач ОСОБА_1 змінила замок у вхідних дверях, що перешкоджає відповідачам користуватися спірною квартирою та проживати в ній.

Позивачем не доведено, що його право порушене і потребує захисту в такий спосіб.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

4. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційна до частини задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволені позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст.12,13,141,183,229,265,273,280,282 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) доОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 , (РНОКПП НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради (вул. Євгена Танцюри, 22 (Ген. Петрова), м. Одеса, 65078 ) та ОСОБА_4 ,(РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено до 17.10.2025 року.

Суддя О.С. Леонов

17.10.25