Житомирський апеляційний суд
Справа №279/7281/24 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Борисюка Р.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №279/7281/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лабік Геннадій Іванович

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М.

встановив:

У листопаді 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 20463-12/2023 від 24.12.2023 в розмірі 67 000,00 грн., за кредитним договором №14090-11/2023 від 11.11.2023 в розмірі 37 200,00 грн., за договором позики №6816005 від 23.01.2024в розмірі 7 500,00 грн., в загальному розмірі 111 700,00 грн., а також понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24.12.2023 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №20463-12/2023.

В подальшому, 29.04.2024 року між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №29042024-1, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар файненс груп» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Стар файненс груп» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №29042024-1 від 29.04.2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №20463-12/2023 в розмірі 67 000,00 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 20 000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 47 000,00 грн.

11 листопада 2023 року між ТОВ «Аванс кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №14090-11/2023.

24.05.2024 року між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24052024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Аванс кредит» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс кредит» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками.

Відповідно до Реєстру боржників від 24.05.2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №14090-11/2023 в розмірі 37 200,00 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 8 000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 29 200,00 грн.

23 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 був укладений договір позики №6816005.

11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-01/2024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Маніфою» зобов`язується передати за грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб, Боржників.

Відповідно до Реєстру боржників № 5 від 17.07.2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набула права грошової вимоги до відповідача за договором позики №6816005 в розмірі 7500,00 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2500,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 5 000,00 грн.

Товариства виконало умови договорів, надали відповідачу в користування грошові кошти, натомість відповідач умови кредитних договорів не виконує, кредитні кошти в установлений строк не повертає, розмір заборгованості за договорами становить 111 700,00 грн., яку просить стягнути на свою користь.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» наступну заборгованість:

- за договором про надання фінансового кредиту №20468-12/2023 від 24.12.2023 року в розмірі 67 000,00 гривень, з яких: 20 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 47000,00 гривень - заборгованість за відсотками;

- за договором про надання фінансового кредиту №14090-11/2023 від 11.11.2023 року в розмірі 37 200,00 гривень, з яких: 8 000,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 29200,00 гривень - заборгованість за відсотками,

- за договором позики №6816005 від 23.01.2024 року в розмірі 7 500,00 гривень, з яких: 2500,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 5 000,00 гривень - заборгованість за процентами за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність через недоведеність обставин, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів укладення електронних договорів між ОСОБА_1 та товариствами, шляхом використання електронного підпису, в тому числі шляхом застосування одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора визначеного Законом України «Про електронну комерцію». Вказує, що позивачем не надано жодного доказу виконання кредиторами вимог договорів щодо надання кредитних коштів. При цьому належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми коштів можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які стороною позивачу надані не були. Вважає також, що надані стороною позивача розрахунки заборгованості є неналежними та недопустимими доказами у справі.Також звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази переходу права вимоги від первісних кредиторів до позивача.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу сторона позивача не скористалась.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 24.12.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №20468-12/2023 в межах якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 20000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені кредитним договором.

Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W2967 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

За умовами укладеного договору відповідачу було надано кредит у сумі 20000,00 грн, зі сплатою процентів у розмірі 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 912,50% річних.

Строк надання кредиту визначено сторонами у 100 календарних днів, з кінцевим терміном повернення 01.04.2024 року.

Кредитні кошти у розмірі 20000,00 грн було зараховано на рахунок клієнта на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Відповідно до додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №20468-12/2023 24.12.2023 року, підписаного сторонами, було укладено паспорт споживчого кредиту.

29.04.2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №29042024-1, відповідно до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників, зокрема до ОСОБА_1 .

Розмір заборгованості , яка рахується за відповідачем за договором № 20468-12/2023 від 24.12.2023 року, становить 67 000,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 47 000,00 грн. заборгованість за відсотками.

11 листопада 2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 14090-11/2023.Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W466 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

За умовами укладеного договору відповідачу було надано кредит у сумі 8 000,00 грн., зі сплатою процентів у розмірі 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, що становить 912,50% річних.

Строк надання кредиту визначено сторонами на 360 календарних днів, з кінцевим терміном повернення 04.11.2024 року.

Кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн. було зараховано на рахунок клієнта на платіжну картку №НОМЕР_1 .

Відповідно до додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №14090-11/2023 11.11.2023 року, підписаного сторонами, було укладено паспорт споживчого кредиту.

24 травня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24052024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги до боржників, в тому числі до ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором №14090-11/2023 від 11.11.2023 року в розмірі 37 200,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 29 200,00 грн. заборгованість за відсотками.

23 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 6818005.

За умовами укладеного договору позики відповідачу було надано кредит у сумі 2 500,00 грн., зі сплатою процентів за ставками, що застосовуються згідно пункту 2.4 Договору позики та за Умовами нарахування процентів за договором та сплати заборгованості позичальником, які визначаються п.п.3 Договору позики, в межах строку позики:

- розрахунковий період 1 (7 днів) діє акційна процентна ставка: 1,75000% на день (за наявності акційних пропозицій;

- базова процентна ставка: 2,50000% на день (за відсутності акційних пропозицій) розрахунковий період 2 (50 днів);

- основна процентна ставка, фіксована: 2,50000% на день.

Строк надання кредиту визначено сторонами на 57 календарних днів, з кінцевим терміном повернення 20.03.2024 року.

Кредитні кошти у розмірі 2 500,00 грн. було зараховано на рахунок клієнта на платіжну картку № НОМЕР_2 .

23.01.2024 року сторонами було підписано паспорт позики, зокрема, позичальником ОСОБА_1 із застосуванням електронного підпису - одноразового ідентифікатора j57306. Також була укладена сторонами додаткова угода №1 до Договору позики №6816005 від 23.01.2024 року.

11 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №11-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах прав вимоги до боржників №5 від 17.07.2024 року, в тому числі до ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором позики №6816005 від 11.01.2024 року в розмірі 7 500,00 грн., з яких: 2 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 5 000,00 грн. заборгованість за відсотками.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконує, встановивши, що позивач набув права вимоги до відповідача, суд дійшов висновку, що з нього слід стягнути заборгованість за кредитним договором №20468-12/2023 від 24.12.2023 року в розмірі 67 000,00 грн., за кредитним договором № 14090-11/2023 від 11.11.2023 року в розмірі 37 200,00 грн., за договором позики №6816005 від 23.01.2024 року в розмірі 7 500,00 грн., а всього суму заборгованості в загальному розмірі 111 700,00 грн., а також судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Колегія суддів частково погоджується із такими висновками суду, виходячи із наступного.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «Стар файненс груп» та ОСОБА_1 24.12.2023 року було укладено кредитний договір №20468-12/2023, на виконання якого ТОВ «Стар файненс груп» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 20000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути через 100 днів, тобто до 01.04.2024 року, і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2,50% на день (базова процентна ставка).

Після закінчення строку кредитного договору ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.

У подальшому ТОВ «Стар файненс груп» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Також 11 листопада 2023 року ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №14090-11/2023, на виконання якого ТОВ «Аванс Кредит» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 8 000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути через 360 днів, тобто до 04.11.2024 року, і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2,50% на день (базова процентна ставка).

Після закінчення строку кредитного договору ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.

У подальшому ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Також 23 січня 2024 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 681805, на виконання якого ТОВ «Маніфою» перерахувало на банківський рахунок відповідача кошти в розмірі 2 500,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути через 57 днів, тобто до 20.03.2024 року, і сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 2,50% на день (базова процентна ставка).

Після закінчення строку договору позики ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.

У подальшому ТОВ «Маніфою»» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики.

Доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для стягнення заборгованості за кредитними договорами та договором позики через відсутність, на його думку, належних доказів укладення електронних договорів між ОСОБА_1 та Товариствами, надання кредитних коштів спростовуються наданими позивачем доказами та матеріалами справи.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів № 20468-12/2023 від 24.12.2023 року, № 14090-11/2023 від 11.11.2023 року №6816005 від 23.01.2024. Зазначені договори недійсними, не визнано.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що надані позивачем розрахунки заборгованості та витяги з реєстру боржників у сукупності є належними та допустимими доказами у справі, відповідають вищенаведеним вимогам та підтверджують факт передачі кредитних прав позичальнику та заборгованість за кредитними договорами. Натомість відповідачем визначений у позовній заяві розрахунки заборгованості не спростовано, будь-яких доказів щодо погашення ним боргу за кредитними договорами суду не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач свої зобов`язання за договорами №20468-12/2023 від 24.12.2023 року, №14090-11/2023 від 11.11.2023 року №6816005 від 23.01.2024 належним чином не виконав, а тому з нього на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути заборгованість за вказаними кредитними договорами в розмірах тіла кредиту 20 000,00 грн., 8 000,00 грн. та 2500,00 грн. відповідно.

Однак колегія суддів не погоджується із розміром заборгованості за відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача за вказаними правочинами виходячи з наступного.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 9.01.2020 у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів вважає, що розмір процентів, які просить стягнути позивач з відповідача не є співмірним тілу кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) за користування коштами.

У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)).

Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (частина перша статті 613 ЦК України).

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 9.04.1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9.04.1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 7.10.2020 у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

У постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23 зазначено, «що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів ОСОБА_1 щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів».

З огляду на зазначене, враховуючи, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за відсотками за кредитним договором №20468-12/2023 від 24.12.2023 року в розмірі 47 000,00 грн., за кредитним договором №14090-11/2023 від 11.11.2023 року в розмірі 29 200,00 грн., за договором позики №6816005 від 23.01.2024 в розмірі 5 000,00 грн. не є співрозмірною сумі кредиту за вказаними договорами в розмірі 20 000,00 грн., 8 000,00 грн. та 2 500,00 грн. відповідно, є непропорційно великою сумою відсотків, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитними договорами і договором позики, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що розмір процентів за вказаними договорами необхідно зменшити до розміру тіла кредиту в сумі 20 000,00 грн., 8 000,00 грн., 2 500,00 грн. відповідно.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором фінансового кредиту №20468-12/2023 від 24.12.2023 року в розмірі 40 000,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 20 000,00 грн. заборгованість за відсотками; за договором про надання фінансового кредиту №14090-11/2023 від 11.11.2023 року в розмірі 16000,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 8 000,00 грн. заборгованість за відсотками; за договором позики №6816005 від 23.01.2024 року в розмірі 5000,00 грн., з яких: 2 500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2 500,00 грн. заборгованість за процентами за користування позикою, а всього на загальну суму 61 000,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, за подачу апеляційної скарги відповідачем 3 633,60 грн., а тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (55%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 665,40 грн., а з позивача на користь відповідача 1 635,12 грн. (45%).

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ ціна позову яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лабік Геннадій Іванович,задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: вул. Симони Петлюри, 30, м. Київ, 01032) заборгованість:

- за договором про надання фінансового кредиту №20468-12/2023 від 24.12.2023 року в розмірі 40 000,00 грн., з яких: 20 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 20 000,00 грн. заборгованість за відсотками;

- за договором про надання фінансового кредиту №14090-11/2023 від 11.11.2023 року в розмірі 16 000,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 8 000,00 грн. заборгованість за відсотками;

- за договором позики №6816005 від 23.01.2024 року в розмірі 5 000,00 грн., з яких: 2500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 2 500,00 грн. заборгованість за процентами за користування позикою, а всього на загальну суму 61 000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 665,40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 635,12 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

Головуючий Судді