ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/968/25

Головуючий у першій інстанції Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1299/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів:Онищенко О.І., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Остерська квартирно-експлуатаційна частина

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області у складі судді Бараненка С.М. від 16 травня 2025 року, місце ухвалення рішення с-ще Козелець, дата складання повного тексту рішення - 26 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про визнання членом сім`ї наймача квартири, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання членом сім`ї наймача, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що Остерською КЕЧ району 31.07.1992 року її чоловіку - ОСОБА_2 був виданий ордер №228 на право заняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначала, що даний ордер було видано ОСОБА_2 на вселення до спірної квартири разом із своєю сім`єю, а саме, із позивачем (дружиною) - ОСОБА_1 та спільним сином - ОСОБА_3 . Після вселення до квартири позивач зареєструвала своє місце проживання у зазначеній квартирі. Проте, у 1993 році позивач змінила місце своєї реєстрації, хоча на той час проживала у зазначеній квартирі разом із чоловіком та проходила військову службу в АДРЕСА_2 . Позивач стверджує, що починаючи з моменту вселення, а саме, з липня 1992 року і по сьогоднішній день, вона постійно проживає у спірній квартирі, користується нею, утримує її у належному стані та сплачує комунальні платежі. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача - ОСОБА_2 помер, і вона продовжила проживати у спірній квартирі, користуватися нею, утримувати її у належному стані та сплачувати комунальні платежі. З 06.10.1992 року позивач почала служити у військовій частині № НОМЕР_1 , яка була розташована у АДРЕСА_2 . 01.02.2008 року позивача було звільнено з військової служби наказом № 23, в якому зазначено, що вона отримала постійне житло за адресою: АДРЕСА_1 ). Під час проходження позивачем військової служби з 1992 року по 2008 рік та після її закінчення, позивач проживала у спірній квартирі. За доводами позивача, доказами підтвердження її проживання у спірній квартирі є: договір від 26.02.2015 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який був укладений Будинкоуправлінням № 1 Остерської КЕЧ району із позивачем; договір № 1805 від 26.02.2015 року про надання населенню житлово-комунальних послуг, який був укладений Будинкоуправлінням №1 Остерської КЕЧ району із позивачем; акт виконаних робіт від 17.12.2019 року № 20191217-2А на обслуговування бойлеру, який знаходиться у квартирі позивача; копії квитанцій про сплату комунальних послуг; акт обстеження санітарно-технічного стану квартири АДРЕСА_3 від 21.03.2023 року №3, у якому зазначено, що ОСОБА_1 є квартиронаймачем зазначеної квартири; акт, складений мешканцями будинку про проживання позивача у спірній квартирі. Позивач вказувала, що даний факт можуть підтвердити свідки, а саме: ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_5 ). Позивач стверджувала, що під час її проживання у спірній квартирі, Остерська КЕЧ району визнавала позивача квартиронаймачем, укладала із нею договори, жодних вимог щодо виселення за весь час проживання не надходило. 17.01.2025 року позивачем була написана заява до Остерської КЕЧ району, із проханням зареєструвати її місце проживання у спірній квартирі. Проте, листом від 17.01.2025 року № 584/109 позивачу було відмовлено та зазначено, що відсутні підстави для її реєстрації у спірній квартирі. 27.01.2025 року позивач, як особа, яка постійно проживала із ОСОБА_2 та залишилася проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району з метою:

1. Визнати ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, її чоловіка ОСОБА_2 .

2. Визнати ОСОБА_1 наймачем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті наймача - її чоловіка ОСОБА_2 , та укласти із нею договір найму квартири.

3. Визнати за позивачем право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

4. Вселити позивача до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Переписати особовий рахунок на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_1 .

6. Надати інформацію (документи, довідки, договори, тощо) з інформацією, хто був і хто на даний час є квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що листом від 18.02.2025 року № 584/363 відповідачем було відмовлено у визнанні її наймачем спірної квартири, оскільки відсутні підстави для задоволення прохань, викладених у заяві ОСОБА_1 . За доводами позивача, вона постійно проживає у вищезазначеній квартирі з липня 1992 року та по теперішній час, своєчасно сплачує комунальні послуги, утримує квартиру, тощо. З липня 1992 року позивач та її чоловік ОСОБА_2 , до дня його смерті проживали разом однієї родиною, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки щодо утримання спільного житла, піклувалися один про одного, надавали взаємну допомогу. Позивач зазначала, що після смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона продовжила проживати у спірній квартирі, користуватися нею, утримувати її у належному стані, сплачувати комунальні платежі. За доводами позивача, під час її проживання у спірній квартирі, власником будинку або балансоутримувачем до неї не пред`являлись претензії щодо її проживання у даній квартирі. За даних обставин, ОСОБА_1 звернулась за захистом своїх прав та інтересів з даним позовом, та просила суд: визнати ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - її чоловіка ОСОБА_2 ; визнати ОСОБА_1 наймачем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті наймача - її чоловіка ОСОБА_2 , та укласти із ОСОБА_1 договір найму квартири; визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про: - визнання ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - її чоловіка ОСОБА_2 ; - визнання ОСОБА_1 наймачем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті наймача - її чоловіка ОСОБА_2 та укладення із ОСОБА_1 договору найму квартири; - визнання за ОСОБА_1 права користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.05.2025 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про визнання членом сім`ї наймача квартири, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.05.2025 року є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, також суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що у порушення норм процесуального права, визначених пунктами: 2, 3 частини 4 статті 265 ЦПК України, суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення не зазначив докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, не зазначив у рішенні мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного у позовній заяві, рішення суду першої інстанції від 16.05.20225 року ухвалено без врахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 19.09.2018 року по справі № 182/8114/15-ц. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення від 16.05.2025 року не навів доказів, які були надані нею у підтвердження заявлених позовних вимог, та які відхилені судом, без зазначення мотивів оцінки кожного аргументу, наведеного в позові, при цьому, висновки суду першої інстанції, які викладені у рішенні від 16.05.2025 року, про відсутність правових підстав для задоволення позову та недоведеність позивачем факту набуття права на користування жилим приміщенням, не мотивовані і не відповідають обставинам справи, не містять правової оцінки, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення від 16.05.2025 року, у відповідності до вимог статті 376 ЦПК України. Апелянт вважає припущенням висновок суду першої інстанції відносно того, що відсутність реєстрації позивача у спірній квартирі, може свідчити про небажання колишнього квартиронаймача на реєстрацію місця проживання позивача у вказаній квартирі. За доводами апелянта, висновок суду першої інстанції щодо реєстрації проживання у житловому приміщенні державної власності, та відсутність такої, констатує факт втрати права користування таким приміщенням, не ґрунтується на вимогах закону та зроблений без врахування висновків, що містяться у Постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №199/10302/14-ц. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, встановивши, що інформація про укладення договорів між позивачем та відповідачем за № 1805 та № 1806 від 26.02.2015 року про надання населенню житлово-комунальних послуг та про надання послуг з утримання будинків не відповідає дійсності, вийшов за межі позовних вимог, чим порушив ч.2 статті 264 ЦК України. Апелянт стверджує, що в ході судового розгляду даної справи судом першої інстанції вказані договори, їх зміст, відповідачем не оспорювались. Апелянт також вважає таким, що не ґрунтується на нормах матеріального права, твердження суду першої інстанції відносно того, що відповідальність за дії Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ (району) відповідач не несе. Апелянт вказує, що Будинкоуправління № 1 Остерської КЕЧ належить до відомчого житлового фонду, що знаходиться у повному віданні Міністерства оборони України, та є установою, яка підпорядковується Остерській КЕЧ району. Апелянт також звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду щодо вимог про виселення, виходять за межі судового розгляду, та не стосуються спірних правовідносин, оскільки питання про виселення не порушувалось.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Остерська квартирно-експлуатаційна частина просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.05.2025 року.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , її представник - адвокат Леонов О.Є. підтримали вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Остерської квартирно-експлуатаційної частини - Фітісова О.В. просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 року, у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.05.2025 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 31.07.1992 року Остерською КЕЧ району Шубіну В.М. було видано ордер №228 на право заняття квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений ордер було видано ОСОБА_2 на вселення разом із своєю сім`єю, а саме, позивачем (дружиною) - ОСОБА_1 та спільним сином - ОСОБА_3 .

Квартира АДРЕСА_3 , належить до держаного житлового фонду, власником якого є Міністерство оборони України (), а балансоутримувачем є Остерська КЕЧ (району), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , помер. З 06.10.1992 року позивач почала служити у військовій частині № НОМЕР_1 , яка розташовувалась у АДРЕСА_2 . 01.02.2008 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з військової служби наказом № 23, в якому зазначено, що ОСОБА_1 отримала постійне житло за адресою: АДРЕСА_1 ).

17.01.2025 року позивачем була написана заява до Остерської КЕЧ району, в якій позивач ОСОБА_1 просила зареєструвати її місце проживання у спірній квартирі. Проте, листом від 17.01.2025 року № 584/109 ОСОБА_1 було відмовлено та зазначено, що відсутні підстави для її реєстрації у спірній квартирі. 27.01.2025 року позивач, як особа, яка постійно проживала із ОСОБА_2 , та залишилася проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району, з метою:

1. Визнати ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, її чоловіка ОСОБА_2 .

2. Визнати ОСОБА_1 наймачем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , після смерті наймача - її чоловіка ОСОБА_2 , та укласти із нею договір найму квартири.

3. Визнати за позивачем право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

4. Вселити позивача до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Переписати особовий рахунок на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_1 .

6. Надати інформацію (документи, довідки, договори, тощо) з інформацією, хто був і хто на даний час є квартиронаймачем квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що згідно листа від 18.02.2025 року №584/363, відповідачем було відмовлено у визнанні її наймачем спірної квартири, оскільки відсутні підстави для задоволення прохань, викладених у заяві ОСОБА_1 .

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.05.2025 року, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог заявленого нею позову, суд першої інстанції констатував, що спірна квартира АДРЕСА_3 , належить до держаного житлового фонду, власником якого є Міністерство оборони України (), а балансоутримувачем є Остерська КЕЧ (району), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Суд першої інстанції зазначив, що житло, яке перебуває у власності Міністерства оборони України, призначено для проживання військовослужбовців та їх сімей, а також осіб, які перебувають у трудових відносних із Міністерством оборони України (працівники ЗСУ). Судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 16.05.2025 року вказано, що житлові приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку та за місцем перебування їх на квартирному обліку. На квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку, відповідач має забезпечити законне розподілення житлового приміщення, яке перебуває на його балансі, а саме, квартиру АДРЕСА_6 , має отримати військовослужбовець ЗСУ, який проходить службу у Деснянському гарнізоні. Як вбачається із витягу з Реєстру територіальної громади, у позивача із 09.04.1993 року зареєстровано місце проживання: Житомирська область. Суд першої інстанції вказав, що із невідомих причин, позивач не реєструвала своє місце проживання у спірній квартирі, що може свідчити про небажання колишнього квартиронаймача на реєстрацію місця проживання позивача у вказаній квартирі. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутність реєстрації проживання у житловому приміщенні державної власності, констатує факт втрати права користування таким приміщенням. Суд першої інстанції також зазначив, що інформація щодо укладення договорів позивача із відповідачем не відповідає дійсності, оскільки до моменту звернення позивача до Остерської КЕЧ (району), у Остерської КЕЧ були відсутні дані щодо відсутності реєстрації у спірній квартирі. Щодо висунення вимог щодо виселення, то суд першої інстанції послався на висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29.11.2017 року у справі № 753/481/15-ц та постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 09.10.2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09.10.2019 року у справі № 523/12186/13-ц, відповідно до яких, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, що постійно проживають разом з ним та ведуть спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом першої інстанції встановлено, що наразі позивач не перебуває на обліку, як особа, що потребує поліпшення житлових умов, не перебуває на військовій службі, а також не має відповідної вислуги років для постановки її на облік. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, у зв`язку з чим, у задоволенні позову ОСОБА_1 , необхідно відмовити.

У контексті встановлених у даній цивільній справі фактичних, документально підтверджених обставин, та приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про визнання членом сім`ї наймача квартири, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

При цьому, апеляційний суд вважає, що рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 року, необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови апеляційного суду, та відповідно, зазначивши з даного приводу наступне.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.1, ч.2 статті 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 статті 51 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача, та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі № 642/6181/16-ц).

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду 09 січня 2023 року в справі № 402/586/17, провадження №61-12507св21, вказано, що: … належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2022 року в справі № 461/1517/19, провадження №61-5038св21, зазначено, що: … пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, зроблено наступний висновок: … Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що квартира АДРЕСА_3 , належить до держаного житлового фонду, власником якого є Міністерство оборони України (), а балансоутримувачем є Остерська КЕЧ (району), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Необхідно зазначити, що житло, яке перебуває у власності Міністерства оборони України, призначено для проживання військовослужбовців та їх сімей, а також осіб, що перебувають у трудових відносних з Міністерством оборони України (працівники ЗСУ). Порядок та розподіл житлових приміщень, власником якого є Міністерство оборони України, здійснюється на підставі норм чинного законодавства, у тому числі, Наказу Міністерства оборони України від 31.07.2018 року №380, згідно з яким, жилі приміщення Міністерства оборони України розподіляються в пропорційному співвідношенні залежно від кількості військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями та шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Безпосередньо, житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку.

У даній цивільній справі №734/968/25, позивач ОСОБА_1 пред`явила позовну вимогу до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про визнання ОСОБА_1 членом сім`ї наймача квартири, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою, яка перебуває у власності Міністерства оборони України.

Відповідно до приписів статті 65 Житлового кодексу України, особи, які вселилися в жиле приміщення, як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням. Тобто, у разі задоволення позову ОСОБА_1 , у позивача виникне відповідне право щодо майна, яке перебуває у власності Міністерства оборони України.

При цьому, як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про визнання членом сім`ї наймача квартири, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою, позивачем ОСОБА_1 позов пред`явлено до неналежного відповідача - Остерської квартирно-експлуатаційної частини.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу (стаття 13 ЦПК України). Встановлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи. Отже, за приписами вказаного Закону, позивач самостійно визначається з колом осіб, які є відповідачами у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права, із врахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі, як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Приписами статті 51 ЦПК України, яка регламентує залучення до участі у справі співвідповідача, заміну неналежного відповідача, не передбачено залучення до участі у справі співвідповідача, заміну неналежного відповідача на стадії апеляційного розгляду справи.

Відповідно до положень ч.4 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За даних обставин, виходячи із приписів ч.4 статті 367, п.4 ч.3 статті 376 ЦПК України, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для ухвалення судового рішення про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову у зв`язку з тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що узгоджуються із положеннями норм права, які регулюють спірні правовідносини, та фактичними обставинами справи, не можуть бути підставами для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Оскільки, позов у справі за відсутності належного відповідача, співвідповідача, не може бути вирішено по суті, відповідно до вимог Закону, незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався. Доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору, за наявності процесуальних порушень, не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову.

Встановивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним Законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до неналежного відповідача. Тобто, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про визнання членом сім`ї наймача квартири, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою, необхідно відмовити, у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 16.05.2025 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини про визнання членом сім`ї наймача квартири, зобов`язання укласти договір найму квартири, визнання наймачем квартири та визнання права користування квартирою, судом першої інстанції було відмовлено, у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог. Тобто, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо мотивів та підстав такої відмови.

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16.05.2025 року - необхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови апеляційного суду.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 травня 2025 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції даної постанови апеляційного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 09.10.2025 року.

Головуючий: Судді: