Справа № 496/3436/24
Провадження № 2/496/1332/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Сурженко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Хрипко М.Ю., який діє від імені та в інтересах позивачки ОСОБА_1 , звернувся через підсистему «Електронний суд» до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 аванс у розмірі 160000 грн та штраф у розмірі 320000 грн за попереднім договором від 14.06.2013 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1019, а також стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати, у тому числі на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги мотивує тим, що 14.06.2013 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1019, згідно з умовами якого сторони зобов`язалися в майбутньому до 01.06.2014 року укласти на умовах, встановлених цим договором, договори купівлі-продажу садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка надана у власність для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За умовами договору ОСОБА_2 зобов`язався передати у власність ОСОБА_5 вказані садовий будинок та земельну ділянку, а ОСОБА_5 зобов`язалась прийняти і оплатити ОСОБА_2 вказані садовий будинок та земельну ділянку. Сторони домовились про те, що продаж садового будинку та земельної ділянки буде вчинено за 160000 грн, розрахунки між ними за основними договорами здійснюються готівкою при підписанні основних договорів, всі витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням основних договорів сторони сплачують в рівних частинах кожний. В свою чергу ОСОБА_2 зобов`язався підготувати в строк до укладення основних договорів документи, необхідні для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, а також нікому іншому, окрім ОСОБА_5 , вказану в цьому договорі нерухомість не продавати, не дарувати, не надавати в іпотеку, в оренду та найм не здавати, як внесок до статутного капіталу (фонду) юридичних осіб не вносити. Окрім іншого, в п. 4 попереднього договору також вказано про те, що на підтвердження і на забезпечення виконання свого зобов`язання за цим договором щодо укладення основних договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_5 передає ОСОБА_2 майнове забезпечення у вигляді грошової суми в розмірі 110000 грн. Зазначена грошова сума сплачена ОСОБА_5 . ОСОБА_2 у готівковій формі до підписання цього договору. 23.05.2014 року позивачка разом з ОСОБА_2 прийшли до нотаріуса Гуменюк А.М., який розташовувався у селі Усатове Одеського району Одеської області для укладення основного договору. З незалежних від позивачки причин основний договір того дня укладено не було у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 потребував коштів для оформлення документів з метою продажу вказаного майна, оскільки він не встиг, нібито, оформити належним чином своє право на вказане вище майно до цієї дати. На підставі наданої ОСОБА_2 на ім`я позивачки довіреності, остання за власний кошт та від його імені здійснила оформлення документів, які підтверджували право власності ОСОБА_2 на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яка надана у власність для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п`ятдесят сім). 31.05.2014 року ОСОБА_2 , пославшись на те, що не встиг оформити документи належним чином та не має коштів на оплату вартості оформлення основного договору, а тому не в змозі тимчасово укласти основний договір, наполіг на тому, щоб позивачка сплатила залишок суми відповідно до попереднього договору, яка повинна була бути сплачена у разі укладення основного договору за придбання садового будинку та земельної ділянки, до моменту укладення основного договору, у зв`язку із тим, що ОСОБА_2 необхідні грошові кошти. Того ж дня, 31.05.2014 року, ОСОБА_2 отримав від позивачки 50000 грн за продаж вказаного вище нерухомого майна, а загалом станом на 31.05.2014 року ОСОБА_2 отримав від позивачки повну вартість майна, обумовлену в попередньому договорі, як ціна продажу майна, а саме садового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, наданої у власність для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 160000 грн загалом з урахуванням п. 4 попереднього договору. На підтвердження факту отримання від позивачки 50000 грн в межах 160000 грн, обумовлених в попередньому договорі, ОСОБА_2 власноручно склав та підписав розписку, в якій і зазначив факт отримання ним від позивачки 31.05.2014 року 50000 грн зі 160000 грн за продаж дому. 110000 грн ОСОБА_2 отримав від позивачки ще до укладення попереднього договору. У січні 2024 року позивачка випадково дізналася про те, що ОСОБА_2 помер та відбулося спадкування після його смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), у тому числі і садового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка надана у власність для ведення садівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які були обумовлені у предметі попереднього договору, укладеного між ОСОБА_2 та позивачкою. Тобто фактично, у зв`язку необґрунтованим ухиленням ОСОБА_2 від укладення основного договору, що і є по суті своїй відмовою, основний договір не було укладено, а відповідно на підставі п. 8 попереднього договору він повинен був грошову суму, яка отримана ним, повернути, а також сплатити штраф у двократному розмірі від отриманої суми. На виконання попереднього договору і в межах строків, визначених в ньому ОСОБА_2 отримав від позивачки 110000 грн та 50000 грн, що загалом становить 160000 грн. Таким чином, через порушення ОСОБА_2 узятого на себе зобов`язання він не повернув позивачці 160000 грн та не сплатив штраф у розмірі 320000 грн (подвійний розмір отриманих від позивачки 160000 грн). Представник позивачки вказує, що сума, яка названа в попередньому договорі засобом забезпечення виконання зобов`язання, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договір купівлі-продажу, на виконання якого передано кошти. Враховуючи те, що ОСОБА_2 свої зобов`язання за попереднім договором перед позивачкою не виконав, оскільки помер, а тому представник позивачки вважає, що з відповідача ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_2 , на користь позивачки підлягає стягненню аванс, внесений останньою за попереднім договором, у розмірі 160000 грн та штраф у розмірі 320000 грн.

В свою чергу, від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у повному обсязі.

При цьому посилається на те, що 14.06.2013 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) укладено попередній договір про укладення в майбутньому договорів купівлі-продажу (далі основних договорів), відповідно до умов якого (п. 1) основні договори повинні бути укладені до 01.06.2014 року. Як зазначено в п. 10 попереднього договору, зобов`язання, встановлені за договором, припиняється, якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення до строку, вказаного у п. 1 цього договору (01.06.2014). За продавцем зареєстровано право власності на земельну ділянку та садовий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з 03.03.2014 року та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.04.2014 року відповідно. Тобто, продавцем було виконано умову договору щодо підготовки в строк до укладення основних договорів документів, необхідних для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки. Таким чином зазначена позивачкою у позовній заяві інформація про те, що, нібито, продавцем не були оформлені відповідні документи та відсутність коштів, що стало підставою для неможливості укладення основних договорів, є хибною та вводить суд в оману. Оскільки вимоги п. 10 попереднього договору не були виконані, зобов`язання по ньому припинили свою дію ще 01.06.2014 року. ОСОБА_2 жодним чином не порушував права позивачки, не ухилявся від укладення основних договорів купівлі-продажу. Саме небажання укладати основні договори купівлі-продажу з боку позивачки і стали основною причиною їх не укладання. Доводи позивачки про те, що вона постійно, починаючи з 2013 року, проживала за адресою: АДРЕСА_1 , спростовуються довідкою про реєстрацію місця проживання № 1637 від 29.05.2019 року, яка видана сектором державної реєстрації юридичного відділу Балтської міської ради Одеської області, відповідно до якої ОСОБА_1 станом на 29.05.2019 року, починаючи з 17.05.2000 року постійно проживала за адресою: АДРЕСА_3 . Таким чином позивачка вводить суд в оману неправдивими відомостями, а також не надає жодних реальних доказів на підтвердження своїх доводів. Окрім того, представник відповідача зауважує, що з позовної заяви та копії попереднього договору вбачається, що строк виконання основного зобов`язання, а саме укладення основних договорів, було встановлено до 01.06.2014 року, однак з позовною заявою про звернення стягнення боргу позивачка (представник позивачки) звернулись лише 14.05.2024 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Представник відповідача вважає, що фактичні обставини справи свідчать про відсутність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, зокрема, факту протиправної поведінки (неправомірного рішення/дії/бездіяльності, прямого причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправною бездіяльністю в заподіянні шкоди тощо, а відтак наявність всіх необхідних ознак складу цивільного правопорушення), відповідно до ст. 1166 ЦК України, тому у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Представник позивачки ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснив, що 14.06.2013 року між позивачкою та ОСОБА_2 був укладений попередній договір, за умовами якого сторони зобов`язалися у строк до 01.06.2014 року укласти договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Проте ОСОБА_2 за життя умови попереднього договору не виконав, а після його смерті відповідач успадкував вказане нерухоме майно. За таких обставин зобов`язання ОСОБА_2 за попереднім договором перейшло до спадкоємця ОСОБА_2 , а тому останній має повернути позивачці отримані ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 160000 грн, а також сплатити штраф у двократному розмірі від отриманої суми. Після перерви представник позивачки в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у їх з позивачкою відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому зауважила, що попередній договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений у 2014 році, а з позовною заявою позивачка звернулась до суду у 2024 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, а тому просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Після перерви представник відповідача в судове засідання не з`явилась, але подала до суду заяву про розгляд справи у їх з відповідачем відсутність.

Приймаючи до уваги заяви представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

В судовому засіданні встановлено, що 14.06.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка після укладення шлюбу 24.01.2019 року з ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_1 ) було укладено попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком А.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1019, предметом якого є зобов`язання сторін в майбутньому укласти договори купівлі-продажу (основні договори) садового будинку та земельної ділянки, яка надана у власність для ведення садівництва, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до копії дубліката попереднього договору, виданого 11.03.2024 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюком А.М. ОСОБА_1 замість втраченого та зареєстрованого в реєстрі за № 382.

Згідно з п. п. 1, 2 попереднього договору сторони зобов`язались в майбутньому до 01.06.2024 року укласти на умовах, встановлених цим договором, договори купівлі-продажу (основні договори) зазначеного нерухомого майна. ОСОБА_2 зобов`язався передати у власність ОСОБА_5 вказаний вище садовий будинок та земельну ділянку, а ОСОБА_5 зобов`язалась їх прийняти і оплатити ОСОБА_2 .

Сторони домовилися про такі основні умови основних договорів: продаж садового будинку та земельної ділянки буде вчинено за 160000 грн; розрахунки між сторонами за основними договорами здійснюються готівкою при підписанні основних договорів; всі витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням основних договорів сторони сплачують в рівних частинах кожний. Змінення суми договору, строків продажу та розрахунку можливе за згодою сторін шляхом укладення додаткового договору.

ОСОБА_2 зобов`язався підготувати в строк до укладення основних договорів документи, необхідні для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки.

Пунктом 4 попереднього договору встановлено, що на підтвердження і на забезпечення виконання свого зобов`язання за цим договором щодо укладення основних договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки ОСОБА_5 передає ОСОБА_2 майнове забезпечення у вигляді грошової суми в розмірі 110000 грн. Зазначена грошова сума сплачена ОСОБА_5 . ОСОБА_2 у готівковій формі до підписання цього договору.

Окрім того, 31.05.2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 ще 50000 грн за продаж будинку, загальна вартість якого складає 160000 грн, що підтверджується копією відповідної розписки.

Як вбачається із пункту 8 попереднього договору, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 були попереджені про те, що сторона, яка буде необґрунтовано ухилятись від укладення договорів купівлі-продажу, передбаченого цим договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, штрафні санкції, а саме: - в разі, якщо ОСОБА_2 відмовиться продавати вказане майно, то грошова сума, яка отримана ним, повертається, а також він сплачує штраф у двократному розмірі від отриманої суми; - в разі, якщо ОСОБА_5 відмовиться придбати вказане майно та сплатити належну з неї грошову суму, то грошова сума, яка вже сплачена нею вважається штрафом та залишається у ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із позовною заявою, представник позивачки посилається на те, що основні договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не були укладені саме з вини останнього, оскільки під час їх зустрічей 23.05.2014 року та 31.05.2014 року з метою укладення основних договорів ОСОБА_2 повідомляв, що не має грошових коштів для оформлення документів з метою продажу нерухомого майна та не встиг належним чином оформити своє право власності на нерухоме майно, водночас наполіг на тому, щоб позивачка сплатила йому залишок суми від вартості нерухомого майна у розмірі 50000 грн. За таких обставин позивачка за власний кошт на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 оформила на його ім`я документи, які підтверджували право власності ОСОБА_2 на садовий будинок та земельну ділянку, та, відповідно, повністю з ним розрахувалась.

Разом з тим, будь-яких доказів, які підтверджують вказані вище обставини представник позивачки суду не надав.

Так, відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-022 від 11.07.2022 року земельна ділянка площею 0,0550 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, кадастровий номер :02:002:1831, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі державного акту від 20.05.1998 І-ОД 045968. Дата державної реєстрації земельної ділянки 03.03.2014 року.

Згідно з копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 30.05.2014 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22365481 від 30.05.2014 року та технічного паспорту на садовий будинок, виготовленого КП «Одеське обласне архітектурно-планувальне бюро» 31.03.2014 року, власником садового будинку, загальною площею 94,51 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , є ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 5843591, дата державної реєстрації 09.04.2014 року.

Отже, як вбачається із вище перелічених правовстановлюючих документів, станом на 31.05.2024 року, тобто в обумовлений сторонами у попередньому договорі строк, право власності ОСОБА_2 на садовий будинок та земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку, що спростовує доводи представника позивачки про неможливість укладення основних договорів купівлі-продажу у зв`язку з не оформленням ОСОБА_2 свого права власності на нерухоме майно, що є необхідною умовою для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу зазначеного майна. Довіреність, на підставі якої, зі слів представника позивачки, ОСОБА_5 здійснювала оформлення документів на ім`я ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутня. В свою чергу, у відзиві на позовну заяву представник відповідача стверджує, що причиною не укладення основних договорів купівлі-продажу стало саме небажання з боку позивачки їх укладати.

За змістом ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин доводи представника позивачки про причини ухилення саме ОСОБА_2 від укладення основних договорів купівлі-продажу свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, відтак є голослівними. Інших причин не укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 основних договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки сторонами не вказано та в судовому засіданні не встановлено.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Після його смерті спадщину у виді садового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 прийняв ОСОБА_2 , що сторонами в судовому засіданні не заперечувалося.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Зі слів позивачки, про смерть ОСОБА_2 вона дізналась у січні 2024 року, після чого направила приватному нотаріусу Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гуменюк А.М., державному нотаріусу Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М. та спадкоємцю ОСОБА_2 ОСОБА_2 письмову вимогу в порядку ст. 1281 ЦК України, в якій виклала своє прохання про задоволення її вимоги про повернення спадкоємцем ОСОБА_2 ОСОБА_2 480000 грн, посилаючись на не укладення основного договору у зв`язку з необґрунтованим ухиленням ОСОБА_2 від укладення такого. Проте, і ці доводи позивачки так само не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

За таких обставин позивачкою та її представником не доведено, а судом не здобуто належних доказів того, що ОСОБА_2 за життя ухилявся від укладення основних договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки або відмовлявся продавати вказане майно ОСОБА_5 , причини не укладення таких договорів, зазначені представником позивачки у позові, свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, будь-які докази того, що позивачка дізналась про смерть ОСОБА_2 лише в січні 2024 року також відсутні, а тому підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_2 , на користь позивачки грошових коштів в межах вартості майна, одержаного у спадщину, немає.

Як зазначено в п. 10 попереднього договору, зобов`язання, встановлене цим договором, припиняється за умови укладення договорів купівлі-продажу нерухомості, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення до строку, вказаного у п. 1 цього договору (до 01.06.2014 року), або при настанні обставин непереборної сили, вказаних в п. 9 цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що основні договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у строк до 01.06.2014 року між сторонами укладені не були. При цьому представником позивачки не доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_5 в межах обумовленого строку зверталась до ОСОБА_2 з пропозицією укладення таких договорів, відтак суд дійшов висновку, що права і обов`язки сторін, встановлені попереднім договором, припинилися 01.06.2014 року.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 попередній договір від 14.06.2013 року відповідає вимогам законодавства щодо попереднього договору, у ньому міститься волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору. У попередньому договорі міститься вимога про укладення у строк до 01.06.2014 договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки та обумовлені умови припинення зобов`язання за таким. Основні договори купівлі-продажу, щодо яких укладався попередній договір між вказаними сторонами, укладено не було ані у встановлений в попередньому договорі строк (до 01.06.2014 року), ані після цієї дати і аж до смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Істинні причини, які завадили ОСОБА_5 та ОСОБА_2 протягом 7 років укласти основні договори купівлі-продажу нерухомого майна сторонами не названі та в ході судового розгляду не встановлені. Після смерті ОСОБА_2 садовий будинок та земельну ділянку успадкував ОСОБА_2 , який в подальшому подарував їх ОСОБА_9 , про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав № 353204361 та № 353204077 від 06.11.2023 року.

Докази, надані стороною відповідача, щодо зареєстрованого місця проживання позивачки, оплату ОСОБА_2 комунальних послуг та заміну лічильника води, відключення будинку від електропостачання та водопостачання за заявою ОСОБА_9 , вжиття заходів реагування до невідомих осіб, які проживають у будинку за заявою ОСОБА_2 не входять до предмету доказування, а тому судом до уваги не приймаються.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що представником позивачки, відповідно до ст. ст. 12, 13, 77-81 ЦПК України, не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_2 за життя ухилявся від укладення основних договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки або відмовлявся продавати позивачці вказане нерухоме майно, незважаючи на її звернення, що узгоджується з умовами попереднього договору, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові судові витрати позивачці не відшкодовуються.

Щодо доводів представника відповідача про пропуск позивачкою строку на звернення до суду з цим позовом, то суд зазначає, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності, як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 202, 203, 257, 261, 526, 530, 610, 626, 627, 629, 635, 638, 656, 1218, 1281, 1282 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 77-81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за попереднім договором.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 23.10.2025 року.

Виготовлення рішення суду поза межами строків, встановлених частиною шостою статті 259 ЦПК України, обумовлено рядом причин, якими є, зокрема, велика завантаженість суддів Біляївського районного суду Одеської області, в тому числі судді Пендюри Л.О., а також недостатня кількість суддів (з 2016 року кількість суддів у Біляївському районному суді Одеської області зменшилася з 12 до 6 (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ, що створює надмірне навантаження та виключає можливість виготовлення судових рішень у строки, встановлені чинним законодавством. Крім того, на робочий процес суттєво впливають чисельні повітряні тривоги через ракетні обстріли і необхідність перебування у цей момент суддів та працівників суду у безпечному місці, яким не є службовий кабінет.

Суддя Л.О. Пендюра