ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/711/24 Головуючий суддя І інстанції Мартинова О. М.
Провадження № 22-ц/818/3726/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Оксани Василівни на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2025 року, у цивільній справі №645/711/24, за позовною заявою ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття арешту,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернулася з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом зняття арешту.

Позовна заява мотивована тим, що позивачка 18.10.2007 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Т.М., за реєстровим номером 962 придбала квартиру загальною площею - 48 кв.м., житловою площею 32,9 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Дані про право власності на вказану квартиру зареєстровані в Харківському БТІ згідно витягу за індексним номером 363772525 від 30.01.2024 року з Державного реєстру речовим прав.

Вказує, що 29 листопада 2023 року, позивач звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Мустафаєвої Е.Б. з метою отримання консультації, щодо можливості відчуження даної квартири. Так, нотаріус усно повідомив ОСОБА_1 про наявність перешкод праві розпоряджатися своєю власністю, у вигляді арешту на нерухоме майно позивача, а саме арешту зареєстрованого 06.10.2009 за №9123129, реєстратором: Харківська філія державного підприємства «Інформаційний центр «Міністерства юстиції України» за адресою: м.Харків, пр-т Гагаріна, буд. 20-А. Арешт накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА № 710104, 06.10.2009, державний виконавець Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А. за борг у розмірі 3465 грн. 81 коп. 30.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського ВДВС у м.Харкові СМУМЮУ із заявою про зняття арешту, який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №71004, 06.10.2009, державний виконавець Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А. за борг у розмірі 3465 грн. 81 коп.

Зазначає, що 13 грудня 2023 року нею була отримала відповідь від Шевченківського ВДВС у м.Харкові СМУМЮУ за №145048 зі змісту якої вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, відповідно якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі провадження дії, станом на 13.12.2023 року виконавчих документів за якими би ОСОБА_1 є боржником станом на 21.10.2019 року на виконанні не перебуває. Надати більш детальну інформацію про обставини здійснення виконавчого провадження не виявляється можливим у зв`язку із знищенням його матеріалів за закінченням терміну зберігання, відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Згідно з п.9.8 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню. Також ОСОБА_1 було запропоновано оплатити заборгованість у розмірі 3465 грн. 81 коп. та зняття арешту у відділі державної виконавчої служби, проте позивачу повідомили, що єдиний шлях звільнити її майно з під арешту це звернення до суду з позовною заявою про зняття арешту.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 10.01.2024 року інформація щодо ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 в Єдиному реєстрі боржників відсутня.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні права власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування арешту накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА №710104, 06.10.2009, державний виконавець Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2025 року провадження по справі було закрито.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Петренко Оксана Василівна подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказала, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про зняття арешту з майна квартири АДРЕСА_2 . У позовні заяві зазначала, що випадково дізналась про наявний арешт на вказану квартиру, яка належить їй на праві власності. ОСОБА_1 не має жодних боргів, судових рішень або виконавчих проваджень відносно себе. З цих підстав вона звернулась до суду за захистом своїх прав власника.

Зазначила, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні, в якому було накладено арешт на квартиру.

Зауважує, що висновок суду порушує права ОСОБА_1 , як власника нерухомого майна, на якому мається арешт з невідомих підстав за відсутності будь-яких виконавчих проваджень щодо неї. Суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку, що ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні, в якому накладено арешт, відповідачем не

надано доказів того, що ОСОБА_1 була боржником у вказаному провадженні. Більш того, навіть, в матеріалах справи відсутні такі докази. Вказане свідчить, що суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі.

Стверджує, що наявність запису про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є перешкодою в реалізації прав позивача, як власника майна, тому такі права

підлягають захисту, оскільки наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту за відсутності виконавчого провадження, а також будь - яких відомостей про майнові претензії з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, на що також вказує Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11. Крім того, Верховний Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Зазначає, що вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6- 26цс13 від 15 травня 2013 року. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він

позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно не має, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 372 ЦПК України за відсутності учасників справи дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене судове рішення відповідає.

Суд своє рішення мотивував наступним.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року по справі №712/12136/18.

Зокрема, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацією права власності на нерухоме майно №16491429 від 01.11.2007 року (а.с.15).

З відповіді Шевченківського ВДВС у м.Харкові СМУМЮ №145048 від 13.12.2023 року вбачається, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 30.11.2023 року щодо зняття арешту, який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №710104 від 06.10.2009 державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А., реєстраційний номер обтяження: 9123129 від 06.10.2009 року на все рухоме майно в межах суми 3465,81 грн., що належить ОСОБА_1 виконавча служба повідомляє наступне. Так, до АСВП державні виконавці відділу перенесли всі незавершені виконавчі провадження станом на 05.01.2007 року. Всі виконавчі провадження, які завершені були до 05.01.2007 року, зберігаються в окремому спецрозділі, який є архівною складовою частиною АСВП та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року №43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень». Згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження, відповідно якої здійснюється збирання, зберігання, збирання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії, станом на 13.12.2023 року виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 на примусовому виконанні не перебуває. Надати більш детальну інформацію про обставини здійснення виконавчого провадження не виявляється можливим у зв`язку із знищенням його матеріалів за закінченням терміну зберігання.

Як зазначає ОСОБА_1 , наявність арешту майна порушує її права як власника на свій розсуд користуватися та розпоряджатись майном.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03.06.2016 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування арешту, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження.

Враховуючи вище викладене, відповідний орган державної виконавчої служби не може бути відповідачем по справі щодо зняття арешту з майна.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_1 з 18.10.2007 року є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацією права власності на нерухоме майно №16491429 від 01.11.2007 року (а.с.15).

06.10.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №710104 від 06.10.2009 державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ Деркач М.А., реєстраційний номер обтяження: 9123129 від 06.10.2009 року на все рухоме майно в межах суми 3465,81 грн., що належить ОСОБА_1 (а.с.14).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) зроблено висновок, що «боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця

в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21) зазначено, що «у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди попередніх інстанцій не врахували того, що вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. А за таким позовом позивачка має бути відповідачем у справі. При цьому суд першої інстанції вірно послався на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, проте не звернув уваги на те, що у наведеній справі суди саме відмовили у відкритті провадження у справі з наведених вище правових підстав, а не розглядали спір по суті».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 234/18525/19 (провадження № 61-10369св20) та від 20 жовтня 2021 року у справі № 236/789/21 (провадження № 61-11689св21) вказано, що «в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21) та у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), підстави відступити від зазначених висновків судом не встановлено».

Отже, ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні, тому вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме: оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а тому вона не може бути позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, тому провадження у цій справі дійсно підлягало закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Крім того, слід врахувати, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від висновку, викладеного в постановах від 29 липня 2020 року в справі № 161/3171/19 (провадження № 61-2484св20), ухваленій Верховним Судом у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від 20 січня 2021 року в справі № 157/298/19 (провадження № 61-20261св19), ухваленій Верховним Судом у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, оскільки висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, про закриття провадження є обґрунтованим, так як арешт накладено на майно з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому заявники не можуть виступати позивачами у даних справах і такі справи не підлягають розгляду в позовному провадженні.

За таких обставин суд першої інстанції у підготовчому провадженні зробив правильний висновок про закриття провадження у справі, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та доводами скарги не спростоване.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що ухвалу суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петренко Оксани Василівни залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 січня 2025 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук.