Провадження № 22-ц/801/1475/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 рокуСправа № 127/32348/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2025 року, ухвалене суддею Королем О.П., в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ним, ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17 грудня 2021 року, про що зроблено актовий запис №3341.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2021 року. Шлюбні відносини не склалися з причин постійних сварок та непорозумінь, розірвати шлюб в позасудовому порядку неможливо, оскільки місцезнаходження відповідачки позивачу не відомо, спільне господарство не ведеться з серпня 2022 року, збереження сім`ї не можливе.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2025 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17.12.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 3341.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

У скарзі зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду. Шлюбні відносини між сторонами не є припиненими, а подана позивачем інформація з приводу того, що між сторонами з серпня 2022 року не ведеться спільне господарство не відповідає дійсності та не підтверджена доказами. Наведені в позові обставини є загальними та неконкретними, що фактично позбавляє можливості заперечувати проти зазначених обставин. Фактичні причини розлучення є незрозумілими, про намір розлучитися позивач її не повідомляв. Наразі і вона, і позивач перебувають за кордоном і вона взагалі не була обізнана про наявність спору і позову про розірвання шлюбу.

10 червня 2025 року від адвоката Корнєвої Д.І., як від представника ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

На підтвердження своїх повноважень до відзиву адвокатом Корнєвою Д.І. додано лише копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

У ч. 4 ст. 62 ЦПК України зазначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Документів на підтвердження повноважень адвоката Корнєвої Д.І. на надання правової допомоги ОСОБА_2 у Вінницькому апеляційному суді до відзиву не додано і такі в матеріалах справи відсутні (наявний лише ордер на представлення інтересів позивача у суді першої інстанції).

Враховуючи викладене, відзив на апеляційну скаргу не прийнятий апеляційним судом, про що зазначено в ухвалі суду від 08 липня 2025 року.

У судове засідання, призначене на 21 жовтня 2025 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені.

20 жовтня 2025 року від представника ОСОБА_2 адвоката Корнєвої Д.І. надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за відсутності позивача та його представника. До вказаної заяви представником надано ордер серії ВВ №1053061 від 20 жовтня 2025 року.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що 17 грудня 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у відділі Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №3341, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ) (а.с.3 на звороті).

ОСОБА_2 , зазначаючи про те, що між сторонами не склалися шлюбні відносини, звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Статтею 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що шлюб між сторонами триває формально, а заходи примирення подружжя не досягли бажаного відповідачем результату, дійшов до висновку, що сумісне життя подружжя і збереження сім`ї не можливе, у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про те, що чоловік не повідомляв її про намір розлучитися, однак, вказана обставина не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом статей 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (частина сьома статті 240 ЦПК України).

Суд першої інстанції вживав заходів щодо примирення сторін та за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою суду від 26 грудня 2024 року надав їм строк для примирення, а саме три місяці.

Оскільки вжиті судом першої інстанції за клопотанням відповідачки заходи примирення подружжя не дали бажаного відповідачці результату, суд першої інстанції дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них позивача.

При апеляційному перегляді ОСОБА_1 заявила клопотання про надання сторонам строку для примирення.

Беручи до уваги бажання ОСОБА_1 на збереження сім`ї та наявність з її боку категоричних заперечень щодо розірвання шлюбу як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, зважаючи на відсутність позиції з боку ОСОБА_2 щодо апеляційної скарги (відзив на апеляційну скаргу не прийнятий судом) та заявленого відповідачкою клопотання суд вважав, що наявні підстави для вжиття заходів для примирення сторін на підставі клопотання ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про надання строку для примирення було задоволено частково і надано сторонам строк для примирення три місяці, а саме до 08 жовтня 2025 року.

Разом з тим, протягом визначеного судом строку заяви сторін про примирення до суду не надходили.

Як вжиті судом першої, так і судом апеляційної інстанції за клопотанням відповідачки заходи примирення подружжя не дали бажаного їй результату, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них позивача.

Апеляційний суд наголошує, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета