ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільнусправу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та про стягнення аліментів за попередній період

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шершня Юрія Сергійовича на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року позивач звернулась до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просила змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з частини від заробітку (доходу) відповідача до 1/3 частини від заробітку (доходу). Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) боржника за попередні 10 років.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що 28.02.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №151.

Сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружні стосунки між сторонами не склалися та рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2012 року шлюб було розірвано, справа №2018/2-4092/11.

З метою захисту прав дитини на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, позивач звернулася до суду з позов про стягнення аліментів, однак позов відкликала. В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 13.05.2021 року у справі №643/8137/21 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з заявою, тобто з 11.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначила, що малолітня донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак сум, які він перераховує, сплачуються ним у тому розмірі, в якому вважає за доцільне. Вказаних коштів не вистачає на утримання дитини, що призводить до скрутного матеріального становища позивача.

Вказала, що ОСОБА_3 навчалася в Комунальному закладі «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №50» та в Харківській хореографічній школі, а тому потребувала значно більшого догляду та витрати значного обсягу грошових коштів, у зв`язку з чим збільшилися матеріальні потреби для забезпечення її навчання і розвитку.

З січня 2021 року позивач вийшла на пенсію, що позначилося на її матеріальному становищі, вказала, що в її родині проживає її середня донька інвалід з дитинства, яка окремо потребує уваги та значних фінансових витрат. Також позивач вказала, що доглядає за своєю 71 річною мамою. Позивач, вказує, що через окремі вікові особливості донька потребує уваги лікарів (наявні проблеми із зором та порушення осанки), а тому змушена забезпечувати оплату лікарських засобів та відвідування спеціальних процедур. Дитині рекомендовано відвідування басейну, що збільшує грошові витрати, та тому позивач забрала доньку з хореографічної школи.

Позивач, вказала, що відповідач є фізичною особою підприємцем з 2015 року, має регулярний дохід та спроможний сплачувати аліменти у належному розмірі, окрім того вказала, що матеріальне становище відповідача значно покращилося, відповідачем після розірвання шлюбу було придбано земельну ділянку.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Шершень Юрій Сергійович, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів.

Також вказано, що суд першої інстанції безпідставно посилається на ненадання позивачем підтвердження своїх фактичних витрат на дитину, які б доводили, що аліментного забезпечення у розмірі від доходів (заробітку) відповідача недостатньо для забезпечення спільної дитини усім необхідним.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 28.02.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №151.

Сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружні стосунки між сторонами не склалися та рішенням Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2012 року шлюб було розірвано, справа №2018/2-4092/11.

В травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. 13.05.2021 року у справі №643/8137/21 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з заявою, тобто з 11.05.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факти на які вона посилається, жодного доказу для суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву, позивачка вказувала на те, що на її утриманні перебуває матір похилого віку, вона має доньку-інваліда (що не є спільною дитиною з Відповідачем), погіршилося її матеріальне становище, оскільки вона вийшла на пенсію з січня 2021 року; перебування ОСОБА_3 на диспансерному обліку у невролога, ортопеда та окуліста, відвідування нею басейну за рекомендацією лікарів та зміна матеріального стану відповідача, а саме його поліпшення, тому вважає, що вказані обставин є підставою для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При ухваленні оскаржуваного рішення місцевим судом надано обґрунтовану правову оцінку доводам позовної заяви, а саме: позивачем не підтверджено факт перебування її на утриманні матері похилого віку; наявність в родині позивача доньки-інваліда (яка не є спільною дитиною з Відповідачем) ніяк не впливає на розмір аліментів для ОСОБА_3 , крім того, на момент отримання позивачем судового наказу від 13.05.2021, така інвалідність вже існувала та була відома позивачу; зміна матеріального стану позивача у зв`язку із виходом на пенсію не підтверджена жодними доказами та за словами позивача, відбулася 5 місяців до отримання судового наказу від 13.05.2021 року, а тому суд обгрунтовано вказав на те, що з моменту видачі наказу, майновий стан позивача не змінився жодним чином.

Також суд надав належну правову оцінку перебування ОСОБА_3 на диспансерному обліку у невролога, ортопеда та окуліста і відвідування нею басейну за рекомендацією лікарів, оскільки позивачем не надано відомостей про витрати на зазначене.

Крім цього, місцевий суд правильно вказав на те, що вказані витрати навіть за їх наявності можуть відноситися до додаткових витрат на утримання дитини.

Разом з тим, позивачем жодними належними доказами не підтверджена зміна матеріального стану відповідача, а саме його поліпшення з моменту отримання позивачем судового наказу від 13.05.2021 року.

Отже, місцевий суд прийшов до обгрунтованого висновку, що позивач не надала підтвердження своїх фактичних витрат на дитину, які б доводили, що аліментного забезпечення у розмірі від доходів (заробітку) відповідача недостатньо для забезпечення спільної дитини усім необхідним, а тому такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час.

Так позивачем не надано доказів того, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів, визначених судовим наказом, матеріали справи також не містять відомостей чи пред`явлено судовий наказ до примусового виконання чи аліменти у визначеному розмірі сплачуються добровільно.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України, окрім того відповідачем по справі підтверджено належними та допустимими доказами факт надання добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини до моменту присудження аліментів на підставі судового.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди позивача з ухваленим рішенням, однак така незгода не є підставою для скасування рішення суду.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить. Судом першої інстанції надано обгрунтовану правову оцінку доводам позовної заяви.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шершня Юрія Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 05 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль